Ухвала

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 450/2578/12

провадження № 61-3814зп18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), КоротунаВ. М., Курило В. П., розглянув матеріали заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року, ухвали апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, підприємства Львівської обласної ради «БТІ та ЕО», треті особи: Інспекція архітектурно-будівельного контролю, приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєва О. Я., приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М. В., Пустомитівська державна нотаріальна контора, Солонківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, про знесення самочинного будівництва, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та визнання незаконною реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ :

Підпунктом 1 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив: зобов'язати ОСОБА_9 усунути перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованої господарської споруди, гаражу, підсобного приміщення, кладової і надбудови над кладовою, комори, котельню, влаштовану в господарському приміщенні 3,45х3,56 м, за адресою: АДРЕСА_2; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 від 23 липня 2002 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, застосувати наслідки недійсності правочину; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 від 20 червня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, застосувати наслідки недійсності правочину; визнати незаконною реєстрацію права власності на будинок по АДРЕСА_2, проведену 29 червня 2006 року за номером 171, номер витягу 110072655 у Львівському обласному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки за ОСОБА_3

На обґрунтування позову ОСОБА_4 посилався на те, що йому на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, а сусідній будинок АДРЕСА_2 належить відповідачу ОСОБА_3, який був збудований із суттєвими порушеннями вимог будівельних норм і правил, пожежної безпеки, що в підсумку порушує його права та права його сім'ї на безпечні і здорові умови проживання.

Зокрема позивач зазначав, що відстань до гаражу ОСОБА_10, який своєю зовнішньою стіною знаходиться на межі його земельної ділянки, та відстань до його будинку складає менше 4 метрів, в той час як відстань має бути не менше 10 метрів. Крім цього, відповідачем самочинно, без жодних дозволів та погоджень побудовано підсобне приміщення, кладову і надбудову над кладовою, котельню, які розміщені на відстані до його будинку з порушенням будівельних та пожежних норм.

Також зазначав, що право власності на будинок відповідача не оформлено у встановленому законом порядку, а тому ОСОБА_6 не мав права відчужувати вказаний будинок ОСОБА_11, a та в свою чергу не мала права продавати його ОСОБА_3, у зв'язку із чим вважав всі угоди щодо будинку незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_4 в користуванні будинком АДРЕСА_1, шляхом знесення самочинно збудованої господарської споруди, гаражу під літ.1-15 площею 21,8 кв. м.; підсобного приміщення, кладової і надбудови на кладовою, під літ.1-18, комори під літ.1-19 та котельні за адресою: АДРЕСА_2, та привести їх у відповідність державним будівельним нормам. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року відмовлено.

11 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року, ухвали апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень), а саме неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема, частин 4 та 7 статті 376 ЦК України.

На підставі підпункту 1 пункту першого розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України зазначена заява передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2018 року заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення недоліку, а саме зазначення у заяві осіб, які беруть участь у справі, а також їхніх номерів засобів зв'язку, адрес електронної пошти, якщо такі є, зокрема, Пустомитівської державної нотаріальної контори.

16 лютого 2018 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду уточнену заяву про перегляд рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року, ухвали апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися апеляційний і суд касаційної інстанцій, врахував висновок судово-будівельної технічної експертизи № 1894 від 28 липня 2015 року, та виходив із відсутності у відповідача документів на дозвіл проведення будівельних робіт та робіт з переобладнання господарських приміщень, а також встановив, що відповідачем не були дотримані санітарні та протипожежні норми між будинками сторін (відстань між будинками є меншою за встановлені нормами ДБН) і між будинком позивача і допоміжними приміщеннями відповідача, а тому врахувавши, що будинок із проведеною реконструкцією і добудовами належить саме відповідачу ОСОБА_3, і доказів на підтвердження проведення реконструкції та добудов попередніми власниками не надано, суд дійшов висновку, що саме останній несе відповідальність за його стан.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від:

- 07 жовтня 2015 суд касаційної інстанції, розглянувши справу №6-13979св15 за позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самовільної прибудови, відшкодування моральної шкоди, виходив з того, що суди попередніх інстанцій не з'ясували, чи вносився відповідачу припис на усунення порушень та чи можлива перебудова відповідного самочинного будівництва, не врахували роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» та дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позову та знесення самочинного будівництва;

28 жовтня 2015 року суд касаційної інстанції, розглянувши справу №6-22515св15 за позовом про визнання незаконним самовільного будівництва житлового будинку, відновлення порушених прав, усунення перешкод, знесення самочинно зведеної будівлі, виходив з того, що судами попередніх інстанцій не встановлено розміри самочинно збудованого нерухомого майна; з урахуванням доводів та заперечень відповідача, не перевірено, за яких обставин зведено це приміщення; не з'ясовано, чи є таке будівництво самочинним й таким, що порушує права позивача; взагалі не досліджено можливості перебудови спірної будівлі та чи вирішувалося таке питання між сторонами у добровільному порядку; унаслідок чого не встановлено, чи існують перешкоди у користуванні позивачем належним їй майном та земельною ділянкою; а тому суди у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин й правовою нормою, що їх регулює, у зв'язку із чим дійшли передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову;

13 січня 2016 року суд касаційної інстанції, розглянувши справу № 6-39122ск14 за позовом про знесення самовільної будівлі, скасування розпорядження голови Ленінської районної адміністрації «Про оформлення документів на частину житлового будинку, житлову прибудову», виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав як землекористувача і власника земельної ділянки, оскільки винесення меж вказаної земельної ділянки в натурі не відбулося, тому висновки апеляційного суду про порушення прав позивачів на частину земельної ділянки є передчасними та не ґрунтуються на відповідних доказах у справі, а в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду вказаної справи) рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того суд касаційної інстанції виходив з того, що висновки апеляційного суду про те, що спірне нерухоме майно збудоване відповідачем із порушенням ДБН та є самочинним, суперечать наявним в матеріалах справи доказам;

15 листопада 2017 року суд касаційної інстанції, розглянувши справу №388/314/15-ц за позовом про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з власником суміжної земельної ділянки та зобов'язання вчинити певні дії, та за зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом знесення самовільно побудованої споруди, виходив з того, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог статей 212-214, частини 1 статті 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду вказаної справи) доводів та заперечень сторін не перевірив; не з'ясував, яку саме й якого розміру господарську будівлю зведено позивачем, яким чином її будівництво порушило права суміжного землекористувача; взагалі не дослідив наявності можливості перебудови такої будівлі та не перевірив, чи вирішувалося таке питання між сторонами у добровільному порядку, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про задоволення зустрічного позову у вказаній частині.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України(у редакції чинній на момент подання заяви про перегляд) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Таким чином, у судових рішеннях, наданих для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Саме по собі посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права, при відсутності рішень суду (судів) касаційної інстанції, в яких має місце неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, не може бути підставою для допуску справи до провадження Верховного Суду.

Згідно статті 360 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання заяви про перегляд) у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана заява є необґрунтованою, вирішення питання про допуск справи до провадження здійснюється колегією з трьох суддів у складі судді-доповідача та двох суддів, визначених автоматизованою системою документообігу суду додатково. Провадження відкривається, якщо хоча б один суддя із складу колегії дійшов висновку про необхідність його відкриття.

Таким чином, у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, підприємства Львівської обласної ради «БТІ та ЕО», треті особи: Інспекція архітектурно-будівельного контролю, приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєва О. Я., приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М. В., Пустомитівська державна нотаріальна контора, Солонківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, про знесення самочинного будівництва, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та визнання незаконною реєстрацію права власності за заявою ОСОБА_3 про перегляд рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року, ухвали апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року необхідно відмовити.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, статтями 353, 355, 360 ЦПК України ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судового рішення), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У допуску до провадження Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, підприємства Львівської обласної ради «БТІ та ЕО», треті особи: Інспекція архітектурно-будівельного контролю, приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєва О. Я., приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М. В., Пустомитівська державна нотаріальна контора, Солонківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, про знесення самочинного будівництва, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та визнання незаконною реєстрацію права власності за заявою ОСОБА_3 про перегляд рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року, ухвали апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Є. Червинська

В.М. Коротун

В.П. Курило