Справа № 2315/2174/2012
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участі представника скаржника ОСОБА_2

державного виконавця Валової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_4 щодо скасування обмежень, -

встановив:

07 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області зі скаргою, вимоги якої уточнив 26 лютого 2018 року, в якій просить визнати дії державного виконавця Смілянського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_4 неправомірними та зобовязати таку припинити тимчасове обмеження у праві виїзду його за межі України, що застосоване в межах зведеного виконавчого провадження №36978709 від 03 січня 2013 року.

Скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні у Смілянському районному відділі державної виконавчої служби Смілянського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебувають виконавчі листи №2315/2173/2012 від 08 січня 2012 року виданий Смілянським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з нього на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» 1045863,30 гривень боргу та №2315/2174/2012 від 08 січня 2012 року виданий цим же судом про стягнення з нього на користь вказаного товариства 433722,33 гривень боргу. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 липня 2013 року у справі №703/3549/13-ц за поданням державного виконавця, внаслідок ухилення від виконання рішень суду, його тимчасово обмежили у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобовязань по вказаних виконавчих листах. З таким рішенням він не погоджується, так як сам по собі факт невиконання боржником свого обовязку по погашенню боргу не може свідчити про ухилення останнього від виконання своїх зобовязань. З 04 травня 2009 року він має постійне місце роботи та працює на посаді директора ТОВ «Альфа-Агросервіс». Ним належним чином виконуються рішення суду про стягнення на користь ПАТ «НАК «Украгролізинг» боргу. Виконання здійснюється щомісячним стягненням 20% з його заробітної плати, згідно постанов державного виконавця Смілянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області з липня 2013 року. 09 листопада 2017 року він звернувся з заявою до Смілянського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області про зняття щодо нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України на підставі належного виконання зобовязань щодо сплати періодичних платежів, але йому було відмовлено з підстав невиконання рішення суду у повному обсязі. Вважає, що особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні від виконання такого, поки не буде доведено протилежне. Вказана відмова державного виконавця на виконанні якого знаходяться рішення суду свідчать про ухилення та нехтування своїми посадовими обовязками щодо прийняття рішення з приводу зняття щодо нього тимчасового обмеження права виїзду за кордон та в першу чергу порушує його гарантоване Конституцією України право свободи пересування та право вільно залишати територію України.

Скаржник ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, однак його представник просив розгляд справи провести без його участі.

Представник скаржника адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

Державний виконавець Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що на виконанні Смілянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» боргу. Нею у вказаному виконавчому провадженні проводяться всі необхідні виконавчі дії. Боржник ОСОБА_3 працевлаштований, в звязку з чим щомісячно з його заробітної плати відбуваються відрахування, які направлені на погашення боргу на користь стягувача. На виклики до державного виконавця боржник зявляться та в разі необхідності, на прохання надає запитувані документи. На даний час майна та інших доходів боржника ОСОБА_3 не встановлено, в звязку з чим державний виконавець має можливість стягувати борг останнього лише з його заробітної плати. Боржник не ухиляється від виконання зобовязань по вказаному виконавчому провадженню. ОСОБА_3 звертався до Смілянського РВ ДВС з заявою про зняття з нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. На вказану заяву була надана відповідь та йому запропоновано звернутися до суду. Питання щодо вирішення скарги по суті віднесла на розсуд суду.

Дослідивши матеріали скарги та зведеного виконавчого провадження №36978709, заслухавши доводи представника скаржника та державного виконавця, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено під час судового розгляду в провадженні Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області перебуває зведене виконавче провадження №36978709 по виконанню виконавчих листів №2315/2173/2012 від 08 січня 2012 року виданий Смілянським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» 1045863,30 гривень боргу та №2315/2174/2012 від 08 січня 2012 року виданий Смілянським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь вказаного товариства 433722,33 гривень боргу.

Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 липня 2013 року задоволено подання державного виконавця та тимчасово обмежено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобовязань по виконавчих листах №2315/2174/2012 та 2315/2173/2012 виданих 08 січня 2012 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області.

24 січня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 липня 2013 року у справі за поданням державного виконавця Смілянського районного відділу ДВС Смілянського міськрайонного управління юстиції про обмеження права на виїзд за межі України залишено без змін.

22 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до начальника Смілянського районного відділу ДВС МРУЮ ГТУЮ у Черкаській області з заявою про зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Як вбачається з вказаної заяви, ОСОБА_3 наголошував, що ним належним чином виконуються зобовязання щодо сплати періодичних платежів, оскільки з 25 січня 2013 року по день подачі заяви, було частково виконано боргові зобовязання за виконавчими листами перед ПАТ «НАК «Украгролізинг», шляхом щомісячного стягнення 20% з його заробітної плати, згідно постанов державного виконавця Смілянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області з липня 2013 року.

Однак, в.о.начальника Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5 листом про результати розгляду звернення №14.20-41/5062 від 27 жовтня 2017 року, адресованого ОСОБА_3, відмовив з задоволенні заяви останнього, при цьому зазначивши, що станом на 27 жовтня 2017 року зобовязання ним по рішенням суду у повному обсязі не виконано, відтак відсутні правові підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-XII (далі - Закон).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно ст. 441 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за поданням державного виконавця або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця

Положення ст. 6 Закону та ст. 441 ЦПК України дають підстави для висновку про те, що для існування заборони боржнику виїжджати за межі України, повинен існувати юридичний факт умисного ухилення особи від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Словосполучення «ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Враховуючи викладене, суд приходить до беззаперечного висновку, що чинним законодавством передбачено юридичну санкцію у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а саме за ухилення від їх виконання; таке ухилення може статись як із обєктивних, так і субєктивних для боржника причин, які підлягають встановленню під час судового розгляду.

Як вбачається з ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року, відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 суд врахував, що з часу ухвалення судового рішення 16 липня 2012 року та винесення ухвали від 01 липня 2013 року про обмеження права на виїзд за межі України боржником не вчинено дій щодо виконання боргових зобовязань, на підтвердження належного виконання зобовязань по сплаті заборгованості не надано жодних розрахунків, документальних підтверджень, який розмір вирахувано із зарплати боржника та сплачено за понад три роки після відкриття виконавчого провадження, відтак вказані факти свідчать про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Разом з тим, як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_3 має постійне місце роботи, працює на посаді директора ТОВ «Альфа-Агросервіс» з травня 2009 року, що обєктивно підтверджується копією його трудової книжки, довідкою ТОВ «Альфа-Агросервіс» №54 від 05 грудня 2016 року, а також копією постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 01 червня 2013 року (а.с.19, а.с.188-189, 190).

Крім того, вказаний факт, під час судового розгляду, підтвердила державний виконавець.

Доказів звільнення ОСОБА_3 з вказаного місця роботи матеріали справи не містять та державним виконавцем не надано, в звязку з чим суд приходить до обґрунтованого висновку, що такий на дань розгляду скарги продовжує працювати на посаді директора ТОВ «Альфа-Агросервіс».

Як вбачається з матеріалів справи та виконавчого провадження №36978709, ОСОБА_3 майном не володіє та інших джерел прибутку, окрім заробітної плати, не має, що також підтвердила під час судового розгляду державний виконавець.

Таким чином, суд приходить до беззаперечного висновку, що єдиним джерелом прибутку ОСОБА_3 являється його заробітна плата, яку такий отримує на посаді директора ТОВ «Альфа-Агросервіс».

Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 01 червня 2013 року винесеної державним виконавцем Смілянського районного відділу ДВС Смілянського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4, такою постановлено проводити відрахування із заробітної плати та інших доходів ОСОБА_3, що залишилася після відрахування податків починаючи з 01 червня 2013 року, по 20% до погашення боргу, який станом на 01 червня 2013 року становить 1634667,99 гривень.

Згідно супровідного листа №1950 від 25 червня 2013 року вищевказана постанова державного виконавця направлена головному бухгалтеру ТОВ «Альфа-Агросервіс» для виконання.

Відповідно до довідки про нарахування та утримання із заробітної плати ОСОБА_3 №1 від 15 січня 2018 року директора ТОВ «Альфа-Агросервіс», з такого в жовтні 2017 року, листопаді 2017 року та грудні 2017 року утримано згідно постанови ДВС по 515,20 гривень у кожному з вказаних місяців.

Як вбачається з довідки №14.20-41/2143 від 03 листопада 2017 року виданої в.о.начальника Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5, станом на 03 листопада 2017 року стягнута з ОСОБА_3 сума боргу на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Укаргролізинг» становить18562,86 гривень.

Таким чином судом обєктивно встановлено, що ОСОБА_3, маючи зобовязання перед ДПАТ «НАК «Украгролізінг», яке визначене рішенням суду, не ухиляється від його виконання, а навпаки регулярно сплачує кошти на погашення відповідної заборгованості.

Відповідно до Узагальнення Верховного суду України судової практики щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, проведеного Верховним судом України у грудні 2012 року, Ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків, у звязку з чим і здійснюється примусове виконання.

За таких обставин, судом встановлено, що як на момент звернення ОСОБА_3 у жовтні 2017 році до начальника Смілянського районного відділу ДВС МРУЮ ГТУЮ у Черкаській області із проханням скасувати тимчасову заборону виїзду за межі України, так і на момент звернення державного виконавця у 2013 році із відповідним поданням до суду не існувало юридичного факту умисного ухилення боржника від виконання зобовязання визначеного рішенням суду, який би зумовлював таку заборону, однак про відсутність таких обставин державним виконавцем суд повідомлено не було.

Зокрема, як на момент розгляду відповідного подання судом, так і на момент розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про тимчасову заборону виїзду за кордон, Смілянським районним відділом ДВС не було повідомлено суд про обставину, що на виконання відповідних рішень суду, із заробітної плати ОСОБА_3 регулярно здійснюються відрахування, тобто рішення суду виконується.

Наведені обставини обєктивно вказують, що подальша заборона ОСОБА_3 виїжджати за межі України, як забезпечення виконання рішення суду в межах зведеного виконавчого провадження № 36978709 від 03 січня 2013 року на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізінг», є безпідставною, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, та такою, що порушує право ОСОБА_3 на свободу пересування гарантованого як Конституцією України, так і Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до беззаперечного висновку, що відмова державного виконавця у задоволенні заяви ОСОБА_3 про припинення щодо нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, - є неправомірною.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи, що застосування тимчасового обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження такого виїзду покладено на державного виконавця, відтак державного виконавця слід зобовязати припинити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

На підставі вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст.259, 260, 261, 441, 447-451 ЦПК України, ст.313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-XII, Узагальненням Верховного суду України судової практики щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, проведеного Верховним судом України у грудні 2012 року, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_4 щодо скасування обмежень задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_4 щодо відмови у припиненні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 неправомірними.

Зобовязати державного виконавця Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_4 припинити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_3, що застосоване в межах зведеного виконавчого провадження №36978709 від 03 січня 2013 року.

Про виконання ухвали, повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.

Відповідно до п.п.5 п.15 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: Опалинська О.П.