Постанова

іменем України

5 березня 2018 року

м. Київ

справа № 463/5577/16-ц

провадження № 61-847 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 6 червня 2017 року в складі судді Леньо С. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.,

ВСТАНОВИВ :

30 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 15 липня 2006 року по 12 травня 2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У них народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Її доходів недостатньо для утримання дітей, у зв'язку з чим вона зверталася до відповідача з проханням про надання матеріальної допомоги. В добровільному порядку відповідач надавав таку допомогу періодично, а з 31 жовтня 2016 року припинив свою участь в утриманні дітей. Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 4 тис. грн на місяць, починаючи з 1 листопада 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 позовні вимоги визнав частково та просив стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1 тис. грн щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Обчислений позивачем розмір аліментів є завищеним, оскільки обов'язок щодо утримання дітей покладається на обох батьків. Відповідач тривалий час не мав постійного заробітку і лише з 1 лютого 2017 року прийнятий на роботу водія-експедитора із заробітною платою в розмірі 3 200 грн. Крім того, за рішенням суду з ОСОБА_5 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх його доходів на утримання дитини від іншого шлюбу, він має на утриманні непрацездатну матір, підприємницькою діяльністю не займається. Автомобілі, які перебувають у власності відповідача, виставлені на продаж.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 6 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Присуджено стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі 3 тис. грн щомісячно, починаючи з 30 листопада 2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави 551 грн 20 коп. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції врахував стан здоров'я та матеріальне становище сторін, перебування на утриманні відповідача непрацездатної матері - інваліда ІІІ групи, дочки від іншого шлюбу, аліменти на яку стягуються з нього за рішенням суду, а також інші обставини, що мають значення для справи.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Личаківського районного суду міста Львова від 6 червня 2017 рокузалишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу позивача, апеляційний суд виходив з того, що рішення місцевого суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, є законним і справедливим.

11 грудня 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення Личаківського районного суду міста Львова від 6 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року змінити (або скасувати та ухвалити нове рішення) в частині розміру аліментів та дати їх стягнення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги той факт, що відповідач є платоспроможним і має можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Крім того, судами не враховано, що вона просила стягувати аліменти на утримання дітей не від дня пред'явлення позову - 30 листопада 2016 року, а з 1 листопада 2017 року, оскільки нею були надані докази вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, який ухилявся від їх сплати.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відповідач не подав відзив на касаційну скаргу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 12 травня 2014 року.

В період шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти на даний час проживають разом з позивачем.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частинами першою, другою статті 184 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі з 1 січня 2017 року - 1 689 грн, з 1 травня - 1 777 грн, з 1 грудня - 1 860 грн.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання синів, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

При визначенні розміру аліментів місцевим судом було враховано стан здоров'я і матеріальне становище сторін та їх дітей, наявність на утриманні відповідача непрацездатної матері та дитини від іншого шлюбу, аліменти на яку стягуються згідно з рішенням суду, розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, а також наявність у відповідача рухомого майна та грошових коштів на рахунках в банку.

Відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 303, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дав вірну правову оцінку обставинам справи, обґрунтовано задовольнив позов частково, стягнувши з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 3 тис. грн. Тому доводи касаційної скарги в частині визначення розміру аліментів не заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 191 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Посилання ОСОБА_4 у касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій повинні були присудити аліменти з 1 листопада 2016 року, а не від дня пред'явлення нею позову (30 листопада 2016 року), оскільки нею були надані докази вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, який ухилявся від їх сплати, також не заслуговують на увагу.

У позовній заяві зазначено, що відповідач з 2013 року добровільно допомагав позивачу утримувати спільних дітей і надавав на це матеріальну допомогу щомісячно в розмірі 2 тис. грн. Останній такий платіж був здійснений ним 31 жовтня 2016 року в розмірі 1 тис. грн шляхом перерахування грошових коштів на її картковий рахунок.

Присудження аліментів за минулий час є правом, а не обов'язком суду. Суд першої інстанції, виходячи з конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, відмовив ОСОБА_4 у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Оскаржувані судові рішення ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним судом не встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 6 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов