Справа № 158/896/13-ц
Провадження № 2/0158/3/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Костюкевича О.К.

секретаря Хмілевської І.О.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ківерці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «Перший український міжнародний банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свій позов мотивує тим, що 29.01.2008 року між ЗАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 6076506, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 1 000 000,00 грн. терміном до 29.01.2028 року з цільовим призначенням кредиту для придбання нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 124,3 кв.м., що розташований в с. Прилуцьке, по вул. Жовтневій, 76а, Ківерцівського району Волинської області та земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться за вищевказаною адресою. В забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем 29.01.2008 року був укладений договір іпотеки № 607699, відповідно до якого ОСОБА_2 надав в іпотеку належні йому на праві власності вказані житловий будинок та земельну ділянку.

Зазначає, що відповідач свої зобов'язання перед банком не виконує, позичені кошти не повертає, погашення кредиту не здійснює, у звязку з чим, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2009 року стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 6076506 від 29.01.2008 року на загальну суму 1 112 080, 63 грн. та 1 730, 00 судових витрат. Також вказує, що 13.04.2010 року ВДВС Ківерцівського РУЮ у Волинській області відкрито виконавче провадження з примусового вищевказаного рішення суду, однак 26.12.2011 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки боржник за вказаною у постанові адресою не проживає, а право власності на предмет іпотеки не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Тому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6076506 від 29.01.2008 року в сумі 1 112 080, 63 грн. звернути стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 124,3 кв.м., що розташований в с. Прилуцьке, по вул. Жовтнева 76а, Ківерцівського району Волинської області та земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться за вищевказаною адресою, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою в порядку, передбаченою Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням вимог, встановлених Законом України «Про іпотеку».

Представник позивача ОСОБА_3 в попередньому судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні, посилаючись на підстави зазначені в заяві про застосування строків позовної давності, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Судом встановлено, що 29.01.2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 6076506, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1 000 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,75 % на рік з кінцевим терміном повернення 29.01.2028 року (а.с.5-9).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, посвідчений 29.01.2008 року ОСОБА_4, приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області за реєстровим № 13, згідно якого відповідачем в іпотеку банку було передано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: с. Прилуцьке, вул. Жовтнева, 76а, Ківерцівського району Волинської області, реєстраційний номер 18167074, загальною площею 124,3 кв.м., та земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0798, вартість яких, відповідно до п. 1.3. даного договору, за домовленістю сторін оцінено у сумі 1 014 219, 00 грн. (а.с.20-23).

У звязку з невиконанням умов кредитного договору № 6076506 від 29.01.2008 року, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2009 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість в сумі 1 120 080 грн. 63 коп. та судові витрати по справі в сумі 1 730, 00 грн. (а.с.34-36).

Окрім цього, як вбачається із матеріалів справи, 13.04.2010 року ВДВС Ківерцівського РУЮ у Волинській області було відкрито виконавче провадження з примусового стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за виконавчим листом № 2-6572, виданого 15.03.2010 року на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2009 року, однак 26.12.2011 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки боржник за вказаною у постанові адресою не проживає, а право власності на житловий будинок не зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с.37-38).

Відповідно до пункту 4.1. договору іпотеки № 6076999 від 29.01.2008 року Банк вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами ОСОБА_5 в таких випадках: у разі невиконання чи неналежного виконання Основного зобовязання (п. 4.1.1.); у разі невиконання вимоги ОСОБА_5 про дострокове виконання Основного зобовязання, зробленої на підставі закону, Кредитного договору чи цього договору (п. 4.1.2.); незалежно від настання строку виконання Основного зобовязання у разі: смерті іпотекодавця; коли Іпотекодавцем порушено свої обовязки щодо збереження та/або страхування предмету іпотеки; коли предмет іпотеки використовується іпотекодавцем на за призначенням; будь-якого порушення іпотекодавцем умов цього договору або будь-якого порушення умов Кредитного договору; коли іншою особою розпочато процес звернення стягнення на предмет іпотеки; порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом Іпотекодавця та/або боржника за договором, на підставі якого виникло основне зобовязання (п. 4.1.3.); в інших випадках, передбачених цим Договором та чинним законодавством України (п. 4.1.4.).

Статтями 33, 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Отже, оскільки ОСОБА_2 не виконав зобов'язання за кредитним договором, тому банк іпотекодержатель, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 3.5.7 Кредитного договору, банк набуває право вимагати від Позичальника дострокового повернення всього кредиту або частини кредиту разом із розрахованими процентами, а Позичальник, відповідно зобовязаний виконати таку вимогу Банку у випадках, передбачених договорами, якими забезпечується виконання зобовязань Позичальника за цим Договором.

Згідно п. 3.5.8 Кредитного договору, зазначену в п. 3.5.7 цього Договору вимогу банку про дострокове повернення кредиту разом із сплатою процентів за користування кредитом Позичальник зобовязаний виконати в строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня її отримання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 15.05.2009 року та 28.11.2012 року банком було направлено повідомлення-вимогу про дострокове повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом, а також вимогу про обовязкову державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте вони були залишені відповідачем без належного реагування. (а.с.42-43).

Відповідачем ОСОБА_2 досудова вимога отримана 22.05.2009 року (а.с.42).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення виконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Однак у звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 15 травня 2009 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 3.5.7 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 15 травня 2009 року вимогу боржнику про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів. Позичальник мав повністю повернути кредит і сплатити відсотки протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги. Вимоги позивача відповідачем не виконано.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

Таким чином, ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» змінило строк виконання основного зобовязання за кредитним договором, відповідно до п. 3.5.7 кредитного договору, на 22.06.2009 року (30 календарних днів з моменту отримання вимоги відповідачем), а отже саме з 23.06.2009 року, відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг строку позовної давності для пред'явлення вимог до боржника про дострокове повернення кредитних коштів, та обчислення встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку для предявлення вимог до боржника, тобто відповідача ОСОБА_2.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і щодо додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Судом встановлено, що ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» звернулося до суду з даним позовом 15.03.2013 року, тобто поза межами трирічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України, тому суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності та відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 19, 81, 141, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 11, 256, 257, 266-267, 509, 510, 526, 530, 1048, 1049, 1050, 1052, 1054 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Ківерцівського районного суду ОСОБА_6

Повний текст рішення складено 06.03.2018 року