Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/2232/17 Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

за участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 283/2232/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2017 року, яке ухвалено суддею Міхненко С.Д. в м. Малині Житомирської області

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання її батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з її матір'ю ОСОБА_5 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку АДРЕСА_3.

В обґрунтування вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Різня померла її матір ОСОБА_5. Після смерті останньої відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку АДРЕСА_3. На час смерті, ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованим шлюбі з ОСОБА_4.

Рідний брат позивача - ОСОБА_3, який є відповідачем у справі, з метою поліпшення умов свого проживання, 30 вересня 2003 року зареєстрував матір у своїй квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, однак фактичним її місцем проживання і надалі залишалось АДРЕСА_3. Померла ОСОБА_5 також в с. Різня та була похована на сільському кладовищі. Таким чином, оскільки її батько прийняв фактично спадщину після смерті матері, в тому числі і на частину будинку по АДРЕСА_3, позивач є спадкоємицею за заповітом після смерті батька, а тому для належного оформлення спадкових прав після смерті батька просила встановити даний факт.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на покази допитаних в судовому засіданні свідків, які на думку позивача не були враховані судом першої інстанції при оцінці доказів у їх сукупності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог через їх недоведеність позивачем. Крім того, обставини щодо місця проживання спадкодавця ОСОБА_5 на час відкриття спадщини були встановлені рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 15 травня 2017 року, яке в силу ст. 61 ЦПК України (в ред. Закону 1618-ІV від 18.03.2004р.) має преюдиційне значення, а тому не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_4, які були батьками сторін по справі.

Дані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про смерть померлих та копіями свідоцтв про народження сторін у справі.

Після смерті вказаних осіб відкрилась спадщина, в тому числі і на будинок АДРЕСА_3.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв її син ОСОБА_3, відповідач у справі, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.05.2016 року видане державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори.

Померлий чоловік ОСОБА_4 та позивач у справі у встановленому законом порядку із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не звертались.

Згідно ксерокопії довідки Малинівської сільської ради від 13.07.2015 року вих. № 646, яка містить витяги з погосподарських книг с. Різня № 2 за 1996-2000 рр., особовий рахунок НОМЕР_1, вбачається, що ОСОБА_5 видула до м. Києва 30.09.2003 року і на далі у спірному будинку в с.Різня був зареєстрований та проживав тільки ОСОБА_4

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 15 травня 2017 року у справі № 283/2646/16-ц, яке набрало законної сили, було визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4. У задоволенні вимог про визнання права власності на іншу частину будинку, яка належала померлій матері ОСОБА_5 і яку, на думку позивача, успадкував її батько, прийнявши фактично спадщину після смерті дружини, було відмовлено.

Згідно положень ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Також підпунктом 1.12 пункту 1 глави 10 розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України.

Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Відповідно до положень ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довела належними та допустимими доказами факт постійного постійного проживання її батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з її матір'ю ОСОБА_5 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку по АДРЕСА_3.

Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_5 до 2003 року дійсно була зареєстрована та проживала у с. Різня Малинського району.

Однак, у вересні 2003 року переїхала до сина ОСОБА_3 в м. Київ, з яким разом проживала та була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 неодноразово приїздила в с. Різня до свого чоловіка, батька сторін по справі - ОСОБА_4, тобто фактично мала кілька місць проживання. Проте постійним місцем її проживання була адреса : АДРЕСА_1, незважаючи на те, що остання померла у с. Різня.

Дані обставини, а також той факт, що чоловік померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_4 не прийняв спадщину після її смерті, оскільки не проживав зі спадкодавцем на момент її смерті, були встановлені рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 15 травня 2017 року у справі № 283/2646/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, яке в силі ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення. У зв'язку з чим, даний факт оскарженню та повторному доказуванню відповідно до положень ЦПК України не підлягає.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі, застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги в частині не врахування судом першої інстанції показів свідків при оцінці доказів є безпідставним, оскільки суд здійснив допит свідків з дотриманням вимог та положень ЦПК України, регламентуючих дану процесуальну дію, оцінив їх свідчення з точки зору достовірності та взаємозв'язку з іншими доказами у справі.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2018 року.

Головуючий : Судді :