РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за учатю секретаря Ведмедьової В.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа: Третя запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Запорізької міської ради, третя особа Третя запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в обгрунтування позову зазначивши наступне,

13 квітня 2017 року померла ОСОБА_2, після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить: 39/100 частин квартири №11 (кімната 2 площею 18,73 кв.м. з балконом площею 0,54 кв.м.) в будинку №173 по проспекту Соборному (стара назва Леніна) в м. Запоріжжі, яка належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва №232 про право власності на житло, виданого 23.01.2001 року Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради.

ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений 07.06.2011 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, відповідно до якого все своє майно вона заповіла позивачеу.

У встановленому законом порядку позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після померлої ОСОБА_2, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру

За вказаних обставин позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2

Представник позивача у судове засідання не зявилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, суду надав заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутність та прийняти рішення у відповідності до Закону, заперечень проти позову суду не надав, що суд розцінює як визнання позову, тому вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засідання, що відповідає положенню ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяви про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі, без фіксації судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.04.2017 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 385860, виданим Токмацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 115.

Як вбачається із матеріалів справи, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить: 39/100 частин квартири спільного заселення №11 (кімната 2 площею 18,73 кв.м. з балконом площею 0,54 кв.м.) в будинку №173 по проспекту Соборному (стара назва Леніна) в м. Запоріжжі.

Судом встановлено, що вказана спадщина належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва №232 про право власності на житло, виданого 23.01.2001 року Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради.

Право власності зареєстровано у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_2 39/100 частин, про що записано у реєстровій книзі за №249р, номер запису 36921 від 08.02. 2001 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкоємці за законом.

За життя ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений 07.06.2011 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, відповідно до якого все своє майно вона заповіла позивачу ОСОБА_1

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 4983176 від 11.11.2017 року заповіт, складений ОСОБА_2, є чинним.

Відповідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Третьої запорізької державної нотаріальної контори після померлої ОСОБА_2, на день відкриття спадщини вона була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою з місця проживання №04-07/3/22539 від 03.11. 2017 року.

Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Після смерті ОСОБА_2 позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу № 242/2017.

Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 та прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців на вказане майно судом не встановлено.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Постановою державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 № 2210/02-31 від 11.11.2017 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове, отже права позивача підлягають захисту у судовому порядку.

З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Таким чином, обрані позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому.

Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " підлягає використанню національними судами України як джерело права.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що до складу спадщини входить 39/100 частин квартири спільного заселення №11 (кімната 2 площею 18,73 кв.м. з балконом площею 0,54 кв.м.) в будинку №173 по проспекту Соборному (стара назва Леніна) в м. Запоріжжі, належна ОСОБА_2 і позивач прийняв спадщину, однак не може її оформити через нотаріальну контору, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись, ст. ст. 4, 5, 76-81, 200, 247, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право власності на 39/100 частин квартири №11 (кімната 2 площею 18,73 кв.м. з балконом площею 0,54 кв.м.) в будинку №173 по проспекту Соборному (стара назва Леніна) в м. Запоріжжі в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 13 квітня 2017 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.В. Калюжна