АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/327/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

Судді - доповідача: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Шахової О.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Тузова В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Данильченко Олени Олександрівни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року ухвалене під головуванням судді Деснянського районного суду м. Києва Грегуль О.В.

у справі № 754/11947/15-ц за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: інспекція з питань захисту прав споживачів у м. Києві про стягнення грошових коштів.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звертаючись у серпні 2015 року до суду з позовом, обгрунтовував свої вимоги неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань за договором № SAMDNFD800 від 23.01.2014 року. Відтак, ставив питання з урахуванням поданих уточнень про стягнення з відповідача : 78150,01 гривень - втрати від інфляції за період з жовтня 2014 року по червень 2015 року, 4575,16 гривень - три проценти річних від простроченої суми за період з 24.09.2014 року по 28.07.2015 року, 38392,09 гривень - 17 % за користування вкладом за період з 24.04.2014 року по 24.07.2015 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 68 889, 17 гривень - втрати від інфляції та 3 519,70 гривень - три проценти річних від простроченої суми.

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та ухвалення нового рішення, за яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року було задоволено клопотання представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та зупинено провадження по даній справі до набрання законної сили рішення Деснянського районного суду міста Києва в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у місті Києві про захист прав споживачів шляхом стягнення коштів ( повернення депозиту).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року провадження у даній справі було відновлено справу призначено до розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2017 року було задоволено клопотання представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та зупинено провадження по даній справі до розгляду в апеляційній інстанції апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у місті Києві про захист прав споживачів шляхом стягнення депозитного вкладу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року провадження у справі було відновлено, справу призначено до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити.

Представник третьої особи будучи повідомленим про розгляд справи у судове засідання не з'явився, поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

Колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу у його відсутність в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 23.01.2014 року між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» укладено договір № SAMDNFD800 вклад «СТАНДАРТ», за умовами якого, відповідач прийняв від позивача грошові кошти на банківський вклад з процентною ставкою по вкладу: 17 % річних на строк з 23.01.2014 року по 23.04.2014 року.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково вважав, що у разі невиконання чи неналежного виконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили про стягнення заборгованості по грошовим зобов'язанням у позивача виникає право на пред'явлення позову на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не право на продовження нарахування відсотків на банківський вклад, оскільки в цьому випадку вже має місце невиконання чи неналежне виконання судового рішення, а не договірних зобов'язань.

А відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 17 % річних на банківський вклад, вважав безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача втрати від інфляції і трьох процентів річних від простроченої суми, починаючи з наступного дня після постановлення заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2015 року, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з того, що розмір простроченої суми, стягнутої за зазначеними судовими рішеннями становить 169 260,93 гривень, то втрата від інфляції за період з листопада 2014 року по червень 2015 року, становить: 68889,17 гривень, а сума трьох процентів річних від простроченої суми, становить: 3519,70 гривень, які суд вважав обґрунтованими та такими, що підлягали до задоволення.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідач вказував на те, що судом першої інстанції було залишено поза увагою те, що згідно узагальнення судової практики застосування ст. 625 ЦК України період прострочення зобов'язання у якому наявне рішення суду про стягнення грошових коштів відраховується з дати набрання вказаним рішенням законної сили. Судом було вчинено розрахунок з листопада 2014 року, при тому що рішення суду набрало законної сили лише 01.07.2015 року, а тому вказане є порушенням норм матеріального права.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.09.2015 року було зупинено виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року, а відтак , на думку апелянта, відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України за даним позовом у зв'язку з відсутністю складу правопорушення.

Колегія суддів вважає що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно умов укладеного між сторонами договору строк його дії було визначено по 23 квітня 2014 року.

20.09.2014 року позивач направив відповідачу заяву про повернення грошового вкладу та розірвання договору.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено. Стягнуто на його користь за договором № SAMDNFD800 вклад «СТАНДАРТ» від 23.01.2014 року грошові кошти в загальному розмірі 169260,93 гривень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.09.2015 року було зупинено виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.09.2016 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2015 року було скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 188-192 т. 1).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у м. Києві про стягнення депозитного вкладу було задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму грошового внеску з нарахованими процентами в розмірі 169260,93 гривень за договором № SAMDNFD800 від 23.01.2014 року. Вирішено питання розподілу судових витрат. (а.с. 207-210 т.1)

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.11.2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року було залишено без змін (а.с. 1,2 т.2).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем в ході розгляду справи було надано докази на підтвердження укладення депозитного договору, розрахунок інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних з урахуванням суми вкладу підтвердженого рішенням суду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.11.2017 року було підтверджено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань по поверненню грошових коштів. У той час як відповідачем у ході розгляду справи не надано доказів на підтвердження підстав для звільнення його від доказування згідно положень ст.82 ЦПК України.

Відтак, розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних правомірно зроблений позивачем з суми неповернутого вкладу з урахуванням відсоткової ставки за договором, що разом становить 169260, 93 гривни в межах строку ( закінчення строку дії договору до дати зупинення виконання заочного рішення ухвалою ВССУ) у відповідності до положень ст. 625 ЦК.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 381-383, 384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Данильченко ОлениОлександрівни залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: