Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 589/5061/15-ц

провадження № 6-2388св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О.,

Кузнєцова В.О.,

Олійник А.С. (суддя - доповідач),

Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у складі головуючого судді Литовки М. І. від 28 липня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів: Попруги С. В., Левченко Т. А., Рибалки В. Г. від 7 вересня 2016 року.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Позов обгрунтовано тим, що 12 квітня 2010 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу, за яким позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 11200 доларів США на строк до 12 квітня 2011 року з наступною пролонгацією відповідно зі сплатою 11% річних. До закінчення строку дії вказаного депозитного договору вона неодноразово зверталася до банку із заявою про розірвання договору та повернення внесених нею коштів. Проте банк повідомив про припинення його діяльності на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя на підставі постанови Правління Національного банку України від 6 травня 2014 року за № 260, що перешкоджає виконанню обов'язку про повернення вкладу. ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язання за договором не виконало, кошти не повернуло, чим порушено рівність сторін договору, в якому стороною є споживач. Отже, порушено принцип правової певності, на що звертав увагу Європейський Суд з прав людини у справі «Золотас (Zolotas) проти Греції» від 29 січня 2013 року. Просила стягнути з відповідача 11200 доларів США.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року позов ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором банківського вкладу задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 кошти за договором банківського вкладу в розмірі 11200 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дії відповідача щодо неповернення позивачу коштів за договором банківського вкладу суперечать чинному законодавству та умовам договору.

Суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір банківського вкладу, грошові кошти було зараховано на рахунок вкладника, ПАТ КБ «ПриватБанк» порушив права позивача на вільне володіння та користування належними їй грошовими коштами та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 7 вересня 2016 року рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції встановив обставини, що входять до предмета доказування, встановлені обставини підтверджуються доказами, яким суд надав належну оцінку. ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростував належними та допустимими доказами наявність депозитних зобов'язань перед позивачем за договором від 12 квітня 2010 року з наступною пролонгацією.

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 7 вересня 2016 року.

24 жовтня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою та зупинено виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення касаційного провадження.

13 вересня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 січня 2018 року справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу передано до Верховного Суду.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди не застосували положення статей 631, 651, 653, 1075 ЦК України, а статті 526,1058 ЦК України застосували неправильно. Позивач неодноразово зверталася до банку про виконання договору, але не направляла повідомлення про відмову продовжити договір або вимогу про його розірвання.

З урахуванням положень статтей 526, 1058 ЦК України були відсутні підстави для стягнення сум на користь позивача, оскільки суди встановили відсутність заяви вкладника про розірвання договору. Позивачем було подано копії договорів, які не можна вважати належними доказами. Позивач не надала докази про наявність грошових коштів на рахунках. Позивачем було надано квитанції без завірення їх печаткою. Довести наявність спірних правовідносин між сторонами, коштів на рахунку та невиконання відповідачем договірних зобов'язань мала позивач.

Після окупації Автономної Республіки Крим та м. Севастополя відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність.

Здійснювати компенсаційні виплати вкладникам філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» поза волею відповідача взяла на себе автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників». Компенсація вкладникам буде відбуватися за рахунок коштів, отриманих шляхом продажу на відкритих торгах майна ПАТ КБ «ПриватБанк», яке розміщене на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. Крім того, заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 16 вересня 2014 року зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Кримського регіонального управління припинити протиправні дії (бездіяльність), які проявляються у невиконанні зобов'язань, що випливають з укладених договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку на суму 5, 85 руб. Позивач не довела, що позовні вимоги не охоплюються загальною сумою, визначеною вказаним заочним рішенням.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору банківського вкладу № SAMDN6158 від 12 квітня 2010 року ОСОБА_4 передала банку, а останній прийняв на зберігання депозит у сумі 3000 доларів США, строком до 12 квітня 2011 року. Протягом 2011 року та у лютому 2012 року ОСОБА_4 на депозитний рахунок внесла кошти в загальній сумі 11200 доларів США, що підтверджується наданими суду платіжними документами. Вказаний договір банківського вкладу було укладено у Київському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк».

Судом апеляційної інстанції було досліджено оригінали касових документів, які підтверджують внесення грошових коштів позивачем на депозитний рахунок через Печерське відділення в м. Києві, фотокопії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 7-9, 10, 17-18). Банк не надав суду оригіналів видаткових документів про повернення позивачу грошових коштів.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на звернення ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про дострокове розірвання договору банківського вкладу та повернення коштів, їй було повідомлено про те, що відповідно до постанови Правління Національного банку України №260 від 6 травня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив свою діяльність в Криму, запровадження Національним банком України надзвичайного режиму роботи в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі обмежує проведення банківських операцій.

Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з пункту 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1058 ЦК Україниза договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК Українипередбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 6 травня 2014 року № 260. Згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

5 серпня 2015 року ОСОБА_4 І звернувся до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про дострокове розірвання договору та повернення коштів. У претензії до голови Правління ПАТ «ПриватБанк» ДубілетаО. В. ОСОБА_4 вказувала, що є вкладником банку згідно договору №SAMDN6158 від 12 квітня 2010 року «відкритому в м. Києві і в подальшому переведеному на обслуговування в м. Алушта Автономної Республіки Крим» (а. с. 11-14).

Судами встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти за договором банківського вкладу ОСОБА_4 не повернув.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором банківського вкладу, укладеним між сторонами, виникло зобов'язання щодо повернення коштів.

Відповідно до статтей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно частини третьої статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

З огляду на зазначене, припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобов'язань банку відповідно до чинного цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території»тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Посилання в касаційній скарзі на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя не мав правових підстав та можливості для здійснення банківської діяльності, у зв'язку з чим банк фактично не мав доступу до свого майна на окупованій території та договорів на цій території, що унеможливило виконання договору та відповідно його подальшу реалізацію щодо виплат, не може бути взято до уваги, оскільки договір банківського вкладу був укладений не з філією Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», а з ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є юридичною особа і повинна відповідати за своїми зобов'язаннями.

Оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов'язання за договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеними і дійсними договорами.

Доводи касаційної скарги щодо недоведеності факту звернення позивача до банку з достроковою вимогою про розірвання договору банківського вкладу та повернення коштів у розмірі 11200 доларів США спростовуються дослідженими судами письмовими доказами: вимогою ОСОБА_4 від 5 серпня 2015 року, листом банку від 13 серпня 2015 року.

Посилання в касаційній скарзі на те, що позивач повинна звернутися до «Автономної некомерційної організації Фонду захисту вкладників» в Кримському федеральному окрузі Російської Федерації для отримання вкладу, а також на заочне рішення Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16 вересня 2014 року, є безпідставними та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки банк не надав судам докази про отримання ОСОБА_4 коштів за договором банківського вкладу відповідно до вказаного ним заочного рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачем жодним чином не порушено права позивача, оскільки невиплата грошових коштів була спричинена конфіскацією окупаційною владою майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності на території Автономної Республіки Крим, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в статті 41 Конституції України.

У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у вказаній справі майном ОСОБА_4 є грошові кошти.

З огляду на зазначене, власник рахунку ОСОБА_4 мала легітимні очікування на видачу вкладу на її вимогу, тобто законні очікування щодо здійснення права власності.

Висновки судів першої інстанції та апеляційної інстанції про задоволення позову ґрунтуються на встановлених обставинах, належним чином оцінених судами доказах.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення судових рішень без змін.

Згідно із частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року зупинено виконання рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду Сумської області від 7 вересня 2016 року до закінчення касаційного провадження, то виконання судових рішень за результатами їх перегляду підлягають поновленню.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 7 вересня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду Сумської області від 7 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик