У Х В А Л А

3 березня 2018 року

м. Київ

справа № 462/143/16-ц

провадження № 61-7105зп18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

розглянув заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Львівської області від 27 березня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом 1-517, видане 15 вересня 2014 року ОСОБА_5 Першою Львівською державною нотаріальною конторою. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, здійснений на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Визнано за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 березня 2017 року рішення Залізничного районного суду м. Львов від 30 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення апеляційного суду Львівської області від 27 березня 2017 року залишено без змін.

12 грудня 2017 року до Верховного Суду України ОСОБА_4 подала заяву про перегляд судових рішень, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 27 березня 2017 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 рокута залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносин, а саме: статей 1268, 1270, 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У підпункті 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України № 2147-VIIIвід 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Перевіривши доводи заяви, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Ухваливши рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, встановив, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2014 року (а. с. 72), яке набрало законної сили 5 травня 2014 року, ОСОБА_4 визнано такою, що втратила право користування спірною квартирою. Вказаним рішенням також встановлено, що ОСОБА_4з часу реєстрації не користується спірною квартирою та не береучасті в її утриманні, хоча перешкод у користуванні такою їй ніхто не чинив, а також, що вона, залишивши неповнолітню доньку ОСОБА_1на виховання сестрі ОСОБА_5, у 1996 році виїхала проживати в Грецію і з того часу жодного разу в Україну не приїжджала.

Отже, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2014 року встановлено, що позивач із спадкодавцем на день його смерті не проживала, оскільки визнана такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, так як з вересня 2005 року ним не користувалася. Відомостей про скасування вказаного рішення суду матеріали справи не містять. Із спадкової справи вбачається, що позивач із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька до нотаріальної контори у встановлений шестимісячний строк не зверталася. Позовна вимога про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем не заявлялася.

Таким чином, апеляційний суд, з чим погодився суд касаційної інстанції, дійшов висновку, що позивача не можна вважати такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька у розумінні вимог частини третьої статті 1268, статей 1270, 1272 ЦК України.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2016 року у справі № 716/309/14-ц суд касаційної інстанції, розглянувши справу про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, визнання права власності на спадкове майно та витребування майна із чужого незаконного володіння, виходив з того, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться, на що суд уваги не звернув, ухилився від з'ясування обставин та недотримався встановленого статтею 212 ЦПК України принципу оцінки доказів. У ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції не дотримано вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. За таких обставин, апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України на зазначені положення закону та обставини справи увагу не звернув, не перевірив законність ухваленого рішення в межах заявлених вимог і доводів позивача про те, що єдиним місцем її проживання та реєстрації є спірний будинок, іншого житла вона немає, тимчасовим місцем проживання є Німеччина, де вона перебувала тимчасово на роботі.Фактично судом допущено однобічність у дослідженні доказів та не перевірено усіх обставин, на які посилалась позивач в обґрунтування своїх вимог. Не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Отже, суд касаційної інстанції зазначив, що висновок суду про те, що позивач не прийняла спадщину на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України та її права договором дарування не було порушено,ґрунтуються на припущеннях, що заборонено законом (частина четверта статті 60 ЦПК України).

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання заяви про перегляд) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Таким чином, відсутні підстави для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах, оскільки у справі, про перегляд якої подано заяву, та у судовому рішенні, наданому на підтвердження пункту 1 частини першої статі 355 ЦПК України, у редакції чинній на момент подачі заяви про перегляд, як підстави перегляду судового рішення, встановлені різні фактичні обставини справи.

Згідно статті 360 ЦПК України (у редакції чинній на момент подачі заяви про перегляд) у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана заява є необґрунтованою, вирішення питання про допуск справи до провадження здійснюється колегією з трьох суддів у складі судді-доповідача та двох суддів, визначених автоматизованою системою документообігу суду додатково. Провадження відкривається, якщо хоча б один суддя із складу колегії дійшов висновку про необхідність його відкриття.

Таким чином, у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності у порядку спадкування за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Львівської області від 27 березня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року необхідно відмовити.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIIIвід 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтями 355, 360 ЦПК України в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності у порядку спадкування за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Львівської області від 27 березня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик