АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач у суді апеляційної інстанції -
№ 22-ц/796/575/2018 Борисова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року місто Київ

справа № 755/5937/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючогосуддіБорисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 липня 2017 року ухвалене під головуванням судді Яровенко Н.О. у справі за позовом Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього матеріальну шкоду в розмірі 151815,13 грн., завдану ним не при виконанні трудових обов'язків.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідач у період з 01.06.2012 року до 28.02.2017 року перебував у трудових відносинах з ДП Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України».

Вказував, що наказом ДП Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» від 09.01.2014 року №07/1 «Про впорядкування користування службовим мобільним телефоном» було запроваджено правила користування службовим мобільним телефоном, а також перелік посад підприємства, на яких співробітники мають право на користування службовим мобільним зв'язком, та було встановлено ліміт коштів на його користування в залежності від специфіки діяльності.

Зазначав, що у період щорічної відпустки з 15.02.2016 року по 28.02.2016 року ОСОБА_2 використовував в особистих інтересах корпоративний номер мобільного зв'язку - НОМЕР_2. Вартість телефонних послуг склала 252809,19 грн. Вказана сума була зменшена за домовленістю з оператором на 75794,06 грн.

Посилався на те, що відповідач визнаючи свою вину, 28.03.2016 року подав до відповідача заяву, в якій просив адміністрацію підприємства утримувати суму перевищення ліміту послуг мобільного зв'язку з його заробітної плати по 2100 грн. щомісяця, починаючи з березня 2016 року.

Вказував, що 28.02.2017 року ОСОБА_2було звільнено за угодою сторін, борг погашений не був, а тому, станом на 18.04.2017 року заборгованість останнього перед підприємством становить 151815,13 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26.07.2017 року позовні вимоги ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» матеріальну шкоду в розмірі 151815,13 коп. та судовий збір в розмірі 2277,23 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16.11.2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26.07.2017 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26.07.2017 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, позивач навмисно не вказав його номер телефону, що позбавило його можливості бути присутнім у судових засіданнях, подати суду докази проти позовних вимог.

Посилався на те, що позивач не надав будь-яких належних доказів, які б прямо і беззаперечно свідчили про його зловживання користуванням корпоративним зв'язком, чи був у нього прямий умисел і винна протиправна поведінка, не надав суду доказову інформацію яким саме чином і детальну інформацію, у який конкретно період він використовував службовий телефон знаходячись на території Канади.

Зазначав, що у зв'язку з раптовим та несподіваним виникненням великого боргу шкоди, він весь час знаходився під впливом тяжкої для нього обставини, був юридично необізнаною особою, не розумів значення своїх дій і не зміг своєчасно розібратися у цій ситуації, помилявся щодо фактично існуючих обставин, які мають істотне значення для його майбутніх грошових зобов'язань перед підприємством. Фактично керівництво підприємства психічно тиснуло на нього і навмисно ввело в оману щодо обставин, які мають істотне значення, замовчувало щодо відсутності контролю над схоронністю матеріальних цінностей та наявності умов, які б забезпечували цю схоронність і нормальну роботу з ними, яке, не з'ясувавши причини виникнення цієї шкоди і не провівши службову перевірку, по домовленості між керівництвом та ПрАТ «МТС Україна» одразу ж сплатило гроші за виставлений рахунок постачальнику послуг зв'язку. Таким чином, керівництво підприємства, психічно впливаючи, спонукало йоговласноручно написати заяву із визнанням вини у повному обсязі.

Стверджував, що позивач у своєму письмовому зверненні до ПрАТ «МТС Україна» від 25.03.2016 року особисто визнає відсутність наявного у відповідача прямого умислу та вини і те, що він не міг контролювати ініціювання інтернет-з'єднання телефону у роумінгу, що це з'єднання відбувалось автоматично і без його участі.

Вказував, що знаходячись у роумінгу, він нікому не дзвонив, інтернетом не користувався, що підтверджується копією роздруківки трафіку у довідковій інформації про надані послуги у мережі роумінгу від GSМ «МТС Офіс 50+».

Крім того, зазначав, що корпоративна угода між позивачем та ПрАТ «МТС Україна» про надання послуг мобільного зв'язку за № 5-11281 від 03.05.2005 року вже давно застаріла та не відповідає сучасним вимогам і стандартам, будь яких змін про захист від виникнення шкоди при користуванні корпоративним зв'язком (у тому числі і роумінгу) до неї не вносилось.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Однак при ухваленні рішення судом першої інстанції не було дотримано норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи призначався у судові засідання на 29.06.2017 року, 26.07.2017 року та відповідачу направлялися повістки за адресою: АДРЕСА_1, однак матеріали справи не місять доказів вручення вказаних судових повісток ОСОБА_2 або про повернення конвертів на адресу суду з будь-якими відмітками.

А тому, висновок суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи, суперечив вимога ст.ст.74, 76 та ч.1 ст.224 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року.

Тобто судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 01.06.2012 року працював в ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» на посаді радника генерального директора.

У період щорічної відпустки з 15.02.2016 року по 28.02.2016 року, перебуваючи у Канаді з приватним візитом, відповідач використав в особистих інтересах корпоративний номер мобільного зв'язку НОМЕР_2.

Загальна вартість використаних ОСОБА_2 послуг мобільного зв'язку у зазначений період становила 252809,19 грн.

Позивач, з огляду на те, що рахунки за отримання послуг у лютому 2016 року були ним отримані 15 березня 2016 року звернувся листом від 25.03.2016 року №881/15-8 до ПрАТ «МТС Україна» з клопотанням про перегляд рахунку з можливістю зменшення незапланованих витрат за надані послуги мобільного зв'язку (а.с.12-13).

«МТС Україна» листом від 08.06.2016 року № 80-16-10051 повідомило ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» про здійснення у травні 2016 року коригування їх особового рахунку на суму 75794,06 грн., з урахуванням податків (ПДВ 20%, пенсійний фонд 7,5 %), від так загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем зменшилась на відповідну суму (а.с.14-15).

Як вбачається з власноручно написаної заяви відповідача від 28.03.2016 року, останній просив адміністрацію підприємства утримувати суму перевищення ліміту послуг мобільного зв'язку у розмірі 252646,87 грн. з його заробітної плати по 2100 грн. щомісяця, починаючи з березня 2016 року (а.с. 11).

Наказом ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» від 28.02.2017 року №134к відповідач був звільнений з посади експерта відділу методологічної підтримки з питань якості за угодою сторін (а.с.16).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що борг відповідачем не погашено, а тому просив стягнути з останнього 151815,13 грн.

Наказом ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» №07/1 від 09.01.2014 року затверджено правила користування службовим мобільним зв'язком та встановлено ліміти коштів на його використання для визначених посад (а.с.5-6).

Згідно з переліком посад ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України», на яких співробітники мають право на користування службовим мобільним зв'язком, ті місячні ліміти коштів на його користування в залежності від специфіки діяльності, відповідачу встановлено місячний ліміт коштів на використання мобільного зв'язку у розмірі 500 грн. (а.с7). ОСОБА_2 з вказаним наказом ознайомлений (а.с.9).

Відповідно до п.2 Правилкористування службовим мобільним зв'язком службовий мобільний зв'язок призначений для ведення співробітниками Центру, які відповідно до займаних посад мають право на користування ним (далі - абоненти), службових розмов з абонентами корпоративної мережі, а також з іншими абонентами, якщо це викликано службовою необхідністю.

Пунктом 3 вказаних Правил передбачено, що абоненти ведуть розмови протягом звітного місяця в межах визначеного місячного ліміту. Контроль за використанням даного ліміту здійснюється абонентами самостійно.

У пункті 4 Правил зазначено, що у разі перевищення місячного ліміту абонент складає службову записку на ім'я Генерального директора з обгрунтуванням такого перевищення та, у разі необхідності, яку визначає Генеральний директор, відшкодовує суму перевищення шляхом внесення готівкових коштів у касу бухгалтерії або шляхом утримання із заробітної плати даної суми, про що складає відповідну заяву на ім'я Генерального директора.

Відповідно до ч.2 ст.131 КЗпП України працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Пунктом 7 ч.1 ст.134 КЗпП України встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків.

З довідки роздруківки карткового рахунку ОСОБА_2вбачається, що заборгованість останнього перед позивачем на момент звільнення становить 151815,13 грн. (а.с.17-18).

Як пояснив у суді апеляційної інстанції відповідач, він розмір матеріальної шкоди не оспорює, з Правилами користування службовим мобільним зв'язком був ознайомлений.

Слід зазначити, що згідно п.3 Правил контроль за використанням даного ліміту здійснюється абонентами самостійно, а тому відповідач повинен був контролювати свій ліміт при користуванні мобільним зв'язком.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 телефон належить йому особисто та останній мав можливість самостійно відключити опцію «Роумінг».

Оскільки, відповідач не відшкодував матеріальну шкоду спричинену позивачу в добровільному порядку, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 151815,13 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про його зловживання користуванням корпоративним зв'язком, доказів протиправної поведінки, періоду користування зв'язком, колегія суддів відхиляє, оскількиз матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 була завдана шкода позивачу не при виконанні трудових обов'язків, а знаходячись у відпустці, в особистих інтересах та з перевищення встановленого ліміту, що є порушенням його обов'язків, закріплених в п.п.2, 3 Правил та ч.2 ст.131 КЗпП України.

Посилання апелянта на те, що його заява про утримання суми перевищення ліміту послуг мобільного зв'язку із заробітної плати від 28.03.2016 року не є доказом по справі, оскільки в той період він не розумів значення своїх дій і не зміг своєчасно розібратися у цій ситуації, помилявся щодо фактично існуючих обставин та того, що керівництво підприємства, психічно впливаючи, спонукало його власноручно написати заяву із визнанням вини у повному обсязі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки ОСОБА_2, знаючи протягом 11 місяців, що з його заробітної плати здійснюються відрахування у розмірі 2100 грн., з претензіями до керівництва не звертався, тобто визнавав свою вину.

Як вбачається з матеріалів справи позивач у листі від 25.03.2016 року, який був адресований до ПрАТ «МТС Україна» навів пояснення відповідача, які були надані ним щодо обставин використання службовим номером за кордоном, жодних тверджень про відсутність вини відповідача у завданні майнової шкоди лист не містить, а тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_2 щодо того, що позивач визнав відсутність умислу відповідача у вищевказаному листі.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що корпоративна угода між позивачем та ПрАТ «МТС Україна» про надання послуг мобільного зв'язку за № 5-11281 від 03.05.2005 року вже давно застаріла та не відповідає сучасним вимогам і стандартам слід зазначити наступне.

Договір про надання послуг мобільного зв'язку між ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» та ПрАТ «МТС Україна» є чинним, а відтак є обов'язковим для виконання сторонами договору. Умови договору не впливали на порядок користування відповідачем службовим мобільним зв'язком.

Натомість, при користуванні службовим зв'язком ОСОБА_2 повинен був дотримуватись Правил, які дозволяють його використання лише для службових цілей в рамках встановлених лімітів, а тому посилання на невідповідність договору сучасним вимогам не має правового значення для вирішення даної справи.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2277 грн. 23 коп.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкодизадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, місце реєстрації якого: АДРЕСА_2, місце проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1на користь Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України», місцезнаходження: місто Київ, вул. Васильківська, 14, матеріальну шкоду у розмірі 151815 грн. 13 коп. та судовий збір у розмірі 2277 грн. 23 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: