АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м.Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: судді-доповідача: ПрокопчукН.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом'янської районної в м.Києві державної адміністрації про відібрання дитини ,-

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача. Посилаючись на те, що рішенням суду, яке набрало законної сили 11.04.2016 року, місце проживання їх спільної з відповідачем дитини - неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено з нею, однак відповідач не віддає їй дитину та взагалі перешкоджає спілкуванню з сином, просила ухвалити рішення яким відібрати неповновлітнього ОСОБА_5 у відповідача та передати їй дитину негайно з часу ухвалення судового рішення.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 27.07.2016 року позов задоволено. Ухвалено відібрати дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у батька ОСОБА_3 та повернути дитину матері - ОСОБА_4

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи та помилковість висновків суду. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та упередженим, ухваленим із порушенням прав дитини, яка проживає з ним та прихильна саме до нього і має бажання проживати і далі з батьком. Зазначає, що судом безпідставно не було ураховано, що він належним чином займається вихованням, розвитком та оздоровленням сина, одноособово його утримує .

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 01.12.2016 року апеляційна скарга ОСОБА_3 відхилена, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2016 року залишено без змін.

Ухвалою ВССУ від 18.10. 2017 року ухвала Апеляційного суду м.Києва від 01.12.2016 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України ( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6, яка є представником ОСОБА_3, апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Позивач та представник Служби у справах дітей Солом'янської районної державної у м.Києві у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином (а.с.124,126).

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду справи за їх відсутності.

Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_7 вважала, що дитину слід передати матері.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України гарантовано кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 СК України рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин.

Таке узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, рішення у справі «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року).

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та б стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.11.1995 року по 07.08.2014 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо місця проживання їх спільної дитини.

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя та визначення місця проживання неповнолітнього сина.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2016 року місце проживання ОСОБА_5 визначено із батьком ОСОБА_3

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалене нове, яким визначено місце проживання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач не виконує рішення суду, що набрало законної сили, без згоди матері утримує сина та дійшов висновку про необхідність відібрання дитини у батька та передання його матері на підставі ч.1 ст.170 СК України.

Колегія суддів з такими висновками суду погодитися не може, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що відповідно до положень ст 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Звертаючись з даним позовом позивач обгрунтовувала свої вимоги ст. 150, 164, 170, 181-191СК України.

Задовольняючи позов суд першої інстанції послався на ст.ст. 150, 155, 164, 170 Сімейного кодексу України.

За правилами ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п.п.2-5 ч.1 ст .164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.

Проте, позивач на таки обставини не посилалася та у судовому засіданні не доводила.

У позовній заяві ОСОБА_4, як на єдину підставу для відібрання дитини у батька , посилалась на невиконання ним рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року, згідно з яким місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначено з нею.

Разом із цим, при задоволенні позову з підстав ст. 170 СК України, суд першої інстанції не встановив наявності підстав, визначених цією статтею, для відібрання малолітньої дитини у батька, а невиконання рішення суду про визначення місця проживання дитини з одним із батьків тягне за собою інші правові наслідки, які передбачені ст. 162 СК України.

До того ж, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ віл 07 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року, яким місце проживання дитини визначено з матір'ю,скасовано та залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року, яким місце проживання малолітнього сина сторін визначено з батьком.

Зазначена ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 07 грудня 2016 року скасована постановою Верховного Суду України від 12 липня 2017 року, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 2911.2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено,скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року та залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року, яким місце проживання малолітнього сина сторін визначено з батьком.

За викладених обставин та з урахуванням думки неповнолітнього ОСОБА_5 у відповідності до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 171 СК України, ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року про його бажання бути із батьком, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року скасувати та прийняти нове наступного змісту: У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 606 грн. 33 коп. витрат по оплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач :

Судді :

Повний текст постанови складений : 05.02.2018 р.