АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/1116/15-ц 22-ц/774/583/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 171/1116/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2017 року, яке ухвалене суддею Чумак Т.А. у м. Апостолове, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 26 липня 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського обслуговування, за умовами якого відповідач отримав кредитний ліміт в розмірі 16000,00 грн. на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором в частині сплати кредитного ліміту а обумовлений договором, виникла заборгованість, яка станом на 27.03.015 року склала 31885,68 грн.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 16000,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 11628,66 грн..; заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором в розмірі 3681,02 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 576,00 грн.. а також сплачений судовий збір в розмірі 318,86 грн.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26.07.2013 року станом на 27.03.2015 року в сумі 30737,91 грн., яка складається з наступного: 16000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 11628,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2533,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 576,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 307,38 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позову з тих підстав, що судом належно не з'ясовано предмету судового розгляду та допущено неповноту судового слідства, у зв'язку з чим висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях. Зокрема, судом не враховано, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та отримання кредитного ліміту позивачем. При цьому, судом проігнорувано той факт, що спір йде про отримання кредиту, а не отримання кредитної картки «Універсальна», про що вказано в рішенні суду. Також зазначив, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що Умови та правила надання банківських послуг разом з заявою позичальника складають кредитний договір, оскільки зазначені Умови та правила не підписані особисто ОСОБА_1, як позичальником, що викликає сумнів в тому, що саме ці Умови та правила розумів відповідач, підписуючи заяву, а тому вказані Умови та правила не можуть вважатися складовою частиною укладеного кредитного договору, у зв'язку з чим, у суду були відсутні підстави для стягнення заборгованості за ним. Крім того, в порушення ст. 267 ЦК України судом не було застосовано наслідки спливу позовної давності до вимог позивача за поданою заявою.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.07.2013 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 подано заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до змісту вказаної заяви відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які разом з даною заявою складають договір банківського обслуговування, та зобов'язався виконувати умови, викладені у вказаних Умовах та Правилах.

Відповідно до договору банківського обслуговування відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку, що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 26 т.1).

Свої зобов'язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 16000,00 грн.

Однак, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за вказаним договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості станом на 27.03.2015 року в розмірі 31885,68 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 16000,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 11628,66 грн..; заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором в розмірі 3681,02 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 576,00 грн.. а також сплачений судовий збір в розмірі 318,86 грн.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.12.2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 25.07.2014 року припинив підприємницьку діяльність (а.с. 118 т.1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором боржником ОСОБА_1 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та з права банку, у зв'язку з цим, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту укладеного кредитного договору б/н вбачається, що 26.07.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ФОП ОСОБА_1 кредитний ліміт в розмірі 16000,00 грн. на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку, що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг в обмін на його зобов'язання, як позичальника, повернути кредит та сплатити відсотки за його користування в обумовлені договором строки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Як вбачається зі змісту кредитного договору, сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів (процентів за користування кредитним лімітом) - щомісяця до «25» числа кожного місяця.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, востаннє погашення заборгованості здійснено відповідачем ОСОБА_1 03.11.2014 року (а.с. 43 т.1).

Отже, вказане підтверджує той факт, що після сплати останнього чергового щомісячного платежу відповідач ОСОБА_4 перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення відсотків за користування кредитним лімітом.

За змістом ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язанням в обумовлений сторонами строк, правовим наслідком якого є відповідальність боржника.

Відповідно до п. 3.2.1.4. Умов та правил Відповідно до розділу 3.2.1.4 Умов та правил за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну із дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця сплата процентів здійснюється за ставкою 0 % річних. При необнулінні дебетового сальдо в одну із дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, банку за користування кредитом виплачуються проценти в розмірі 36 % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня, кредит вважається простроченим. При порушенні грошового зобов'язання позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості та сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 3.2.1.2.3.4 Умов у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань за кредитним договором банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано ані відповідачем, ані його представником, того, що позичальник ОСОБА_1 порушив свої зобов'язання стосовно щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитним лімітом, припинивши погашення заборгованості в листопаді 2014 року.

Отже, встановивши факт неналежного виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредитного ліміту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позичальник ОСОБА_1 повинен нести відповідальність перед кредитором щодо погашення заборгованості по кредитному ліміту та нарахованим відсоткам.

При цьому, доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом не враховано того, що позичальник не підписував Умов та правил надання банківських послуг правового значення не мають, оскільки у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 26.07.2013 року позичальник погодив, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифами банку, разом з даною анкетою складають договір банківського обслуговування, а тому окремого їх підписання не вимагається.

Не погоджується колегія суддів й з доводами апеляційної скарги представника відповідача про недоведеність позивачем факту отримання кредитного ліміту, оскільки за умовами договору банківського обслуговування відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку. Крім того, відповідно до виписки з банківського рахунку № НОМЕР_1 відповідач 02.12.2013 року зняв з рахунку кредитні кошти в розмірі 16000,00 грн. (а.с. 43, 44 т.1).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що спір йде про отримання кредиту, а не отримання кредитної картки «Універсальна», про що вказано в рішенні суду колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі обставини судом не встановлювалися й в оскаржуваному рішенні не зазначені.

Перевіривши дані розрахунку позивача (а.с. 43 т.1), колегія суддів погоджується з розміром стягнутої, в межах заявлених позовних вимог, судом першої інстанції з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, яка становить 30737,91 грн. та складається з наступного: 16000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 11628,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2533,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 576,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Також колегія суддів вважає, що під час вирішення спору, судом першої інстанції виконано положення ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення рішення, та з врахуванням положень ст.ст. 253, 254, 256-267 ЦК України вирішив питання щодо пропущення строку позовної давності за заявою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (а.с. 60-62, 85-87 т.1).

Частиною 3 ст. 254 ЦК України передбачено, що строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Так, встановивши, що останній щомісячний платіж з погашення кредитної заборгованості відповідач здійснив у листопаді 2014 році, а позов подано у травні 2015 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про дотримання позивачем строку позовної давності щодо стягнення кредитної заборгованості, яка складається з тіла кредиту та процентів за його користування, комісії та наявності підстав для застосування річного строку позовної давності щодо вимог позивача про стягнення пені та стягнення її за період з травня 2014 року по день звернення позивача до суду в розмірі 1147,77 грн. У зв'язку чим доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом проігноровано застосування наслідків спливу строку позовної даності до вимог позивача колегія суддів вважає безпідставними.

Жодних доказів на спростування правильності розрахунку в цій частині відповідачем та його представником суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: