Провадження № 2/521/1249/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Бєрової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, діючої від власного імені та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, діюча від власного імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, в якому просить суд вселити її та її неповнолітніх дітей у квартиру № 8 по вулиці Степова, в будинок № 66 у місті Одесі; встановити наступний порядок користування квартирою № 8, по вулиці Степова, будинок № 66 в місті Одесі виділивши їй та її неповнолітнім дітям в користування кімнату площею 18,1 кв.м, відповідачці житлову кімнату площею 13,7 кв.м, кухню площею 7,5 кв.м, підсобні приміщення залишити у загальному користуванні; зобовязати ОСОБА_7 не чинити перешкод у користуванні спірною квартирою. Свій позов обґрунтовує тим, що на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, вона та відповідачка, ОСОБА_7 в рівних частках є власницями 495/1000 часток квартири АДРЕСА_1. Квартира складається з двох кімнат: 18,1 кв.м та 13,7 кв.м, кухні 7,5 кв.м, житлова площа квартири складає 31, 8 кв.м. У квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та пятеро її дітей, відповідачка зареєстрована за іншою адресою. ОСОБА_1 у своєму позові вказує, що наданий час виникла потреба у користуванні квартирою, що належить їй та відповідачці на праві власності, у звязку з тим, що вона та її діти не мають постійного житла мешкають у квартирі, яку наймають. ОСОБА_1 сама виховує дітей, не має матеріальної можливості орендувати житло, а відповідачка чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, що стало приводом для звернення з даним позовом до суду.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила суд задовольнити позво в повному обсязі, даткові пояснивши, що ОСОБА_7 проживає в квартирі, яка належить їм на праві приватної важності в рівних частках, але відмовляється добровільно впустити позивачку та її дітей до спільної квартири, у звязку з чим вона не має можливості користуватися своєю власністю. Вирішити вимоги щодо вселення, встановлення порядку користування та усунення перешкод у користуванні спірною квартирою в добровільному порядку відповідачка відмовляється. Далі ОСОБА_1 вказувала, що спірна квартира складається з 495/1000 часток в праві власності на квартиру і в цілому складаються з приміщень: 5,6 житлові кімнати , житловою площею 31, 8 кв.м, 3 а-кухня, 495/1000: кухні-3, коридору - 2, туалету - 8, тамбура -1. Оскільки їй належить 1/2 частка від 495/1000 часток квартири, вона вважає, що з врахуванням що з нею проживають пятеро неповнолітніх дітей, їй може бути виділено у користування житлові приміщення площею 18,1 кв.м (відповідачці 13,7 кв.м - відповідно). У звязку з вищевикладеним просить суд постановити рішення яким вселити її з дітьми у вказану квартиру, зобовязати відповідачку не чинити перешкод у користуванні власністю, визначити порядок користування квартирою, виділивши в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 18,1 кв.м, ОСОБА_7 виділити іншу кімнату площею 13,7 кв.м, підсобні приміщення залишити у спільному користуванні.

Відповідачка та її представник приймаючи участь у судових засіданнях, заперечуючи проти задоволення позову, просили у позовних вимогах відмовити, у звязку з тим, що позивачка тривалий час не мешкає у квартирі, комунальні послуги не сплачує, всі витрати за утримання нерухомого майна сплачує вона самостійно. В своїх запереченнях ОСОБА_7 звертала увагу суду, що ніхто не заважає позивачці жити у квартирі, а вона там не проживає, тому що в таких умовах жити з дітьми неможливо, крім того ОСОБА_1 проживає зі співмешканцем. З цих підстав вважає позов про вселення необґрунтованим. Стосовно позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою, вважає їх недоведеними, тому що позивачка пропонує їй виділити прохідну кімнату, а це неможливо, так як вона є інвалідом другої групи. Відповідачка та її представник звертали увагу суду, що мають наміри вирішити питання миром, шляхом продажу квартири, але задля цього необхідно багато часу.

Суд вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі Свідоцтва про право на спадщину законом від 02 лютого 2015 року виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, призваний нотаріус посвідчує, що на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцями, зазначені у цьому свідоцтві майна ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 21 лютого 2014 року є його дружина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на ? частку у спадщині, та його дочка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на ? частку у спадщині. Спадщина на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається із 495/1000 часток в праві власності на квартиру під № 8 в будинку під номером 66 по вулиці Степовій в місті Одесі, належний йому на підставі Договору дарування, посвідченого Пятою одеською державною нотаріальною конторою 29 вересня 1997 року за реєстровим номером 203196, право власності зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 14 листопада 1997 року в книзі 220 пр. на стор. 75 за № 104. 495/1000 часток в праві власності на квартиру в цілому складаються з приміщень : 5,6 житлові кімнати, житловою площею 31, 8 кв.м, 3-а-кухня, 495/1000: кухні -3, коридору -2, туалету -8, тамбура 1. Загальна площа квартири -96, 0 кв.м. житлова 70,5 кв.м. Свідоцтво про право на спадщину на ? частку вказаного майна видано ОСОБА_1. Свідоцтво про право на спадщину на ? частку вказаного майна ще не видано.

Крім того, судом встановлено, а сторонами не заперечується, що квартира АДРЕСА_2 є комунальною, приміщення що входять до складу 495/1000 часток квартири - це приміщення кухні «3а» площею 7,6 кв.м. «5» житлова площею 13,7 кв.м, «6» житлова площею 18,1 кв.м, де проживає відповідачка ОСОБА_7.

Як вбачається з довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) виданої на імя ОСОБА_1, начальником дільниці № 7 КП ЖКС «Черьомушки», за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4 -ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_6 -ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_10.

З технічної документації квартири АДРЕСА_2 вбачається, що вказана квартира є комунальною, 495/1000 часток квартири в цілому складаються з приміщень: 5,6 житлові кімнати, житловою площею 31, 8 кв.м, 3а-кухня, 495/1000: кухні -3, коридору -2, туалету -8, тамбура 1. Загальна площа квартири -96,0 кв.м, житлова 70,5 кв.м.

Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до висновку № 5403/17-1027 судової будівельно-технічної експертизи складеного 29.06.2017 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз технічна можливість визначення порядку користування 495/1000 частин квартири АДРЕСА_4 між співвласниками ОСОБА_7 та ОСОБА_1 з урахуванням ідеальних часток співвласників відсутня. У звязку з відсутністю технічної можливості визначення порядку користування квартирою № 8 будинку № 66 по вулиці Степовій у місті Одесі, між співвласниками ОСОБА_7 та ОСОБА_1 з урахуванням ідеальних часток співвласників по ? частині кожному із співвласників варіанти порядку користування квартирою відсутні, а перелік робіт, повязаних з переобладнанням не наводиться.

Враховуючи, що реальному розподілу квартира не підлягає, технічна можливість визначення порядку користування квартирою між співвласниками ОСОБА_7 та ОСОБА_1 відсутня, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про визначення порядку користування спірною квартирою, яка складається із 495/1000 часток квартири АДРЕСА_5.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Запропонований позивачем порядок користування квартирою порушує інтереси сторін. Тому суд вважає, що такий порядок користування житловими кімнатами, кухнею та іншими приміщеннями квартири запропонований стороною позивачки не може бути закріплений судовим рішенням.

Пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобовязати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено доказами, що відповідачка проживає у вищевказаній квартирі та користуються всіма її приміщеннями. Відповідачка ОСОБА_7 заперечувала проти позову. У запереченнях на позов відповідачкою не оспорюється, що позивачка з дітьми не проживає у спірній квартирі і вона не хоче щоб вони вселялися до квартири, тому що проживати разом з пятьма дітьми у квартирі, де одна кімната є прохідною неможливо. Просила врахувати, що вона є інвалідом другої групи, і проживання позивачки з дітьми порушить її права.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 зверталася до Хмельницького відділення Малиновського ОМУ ГУМВС України в Одеській області з заявою щодо неправомірних дій відповідачки, про що свідчить талон повідомлення № 001575, реєстр № 33033, 14.10.2015 року.

Наведене свідчить про те, що позивачка, як власниця житла, а саме власниця ? частки 495/1000 частин квартири АДРЕСА_2, має право на вселення до цієї квартири. Враховуючи що в спірній квартирі зареєстровані і неповнолітні діти позивачки, єдиним законним представником яких є тільки ОСОБА_1, і тільки позивачка як мати дітей здійснює батьківське піклування, неповнолітні діти мають бути вселені до спірної квартири разом з матірю ОСОБА_1.

З цих підстав, суд вважає доведеною і підтвердженою відповідними документами, правову позицію сторони позивача про зайняття відповідачкою усіх приміщень у 495/1000 частинах квартири АДРЕСА_2, у звязку з чим вважає за необхідне задовольнити позов в частині вимог про вселення та зобовязання не чинити перешкоди у користуванні 495/1000 частинами квартири АДРЕСА_6.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов в цієї частині обґрунтований і підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 356, 358, 361, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, діючої від власного імені та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у 495/1000 часток квартири АДРЕСА_7, які в цілому складаються з приміщень: 5,6 житлові кімнати житловою площею 31,8 кв.м; 3-а кухня, 495/1000 кухні "3", коридору "2", туалету "8" , тамбура "1".

Зобов'язати ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у користуванні 495/1000 частками квартири АДРЕСА_7, які в цілому складаються з приміщень : 5,6 житлові кімнати житловою площею 31,8 кв.м; 3-а кухня, 495/1000 кухні "3", коридору "2", туалету "8" , тамбура "1".

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками процесу до апеляційного суду Одеської області в тридцятиденний термін. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09 лютого 2018 року.

Головуючий: