Апеляційне провадження № 22-ц/796/2020/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 760/10175/14-ц

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Шахової О.В.( суддя-доповідач), Головачова Я.В., Вербової І.М., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

учасники справи:

заявник - державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Рівненській області

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк»

боржники: ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_7

на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва, постановлену 21 травня 2014 року суддею Коробенком С.В. в приміщенні Солом'янського районного суду м. Києва ( дата і час складення повного тексту ухвали невідомий),-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2011 року АТ «Сведбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 2 грудня 2011 року позов АТ «Сведбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором 420 922,70 дол. США, що еквівалентно 3 363 130, 28 грн. та 626 991,09 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У травні 2014 державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області Гурінчук Ю.О. звернувся до суду з поданням про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за яким право відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_5 відступлені ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року подання державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області Гурінчук Ю.О. задоволено.

Замінено стягувача ПАТ «Сведбанк» у виконавчому провадженні по виконанню рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 2 грудня 2011 року в цивільній справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості на ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, та посилаючись порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК не встановив склад осіб, які беруть участь у справі та не залучив інших боржників до розгляду справи, оскільки стягнення за рішенням здійснюється солідарно.

Також посилається на те, що судом першої інстанції взагалі не направлено виклик до суду сторонам та заінтересованим особам.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити та скасувати ухвалу районного суду про заміну сторонни у виконавчому провадженні.

Інші учасники справи про час та місце розгляду справи повідомлені за законом належно.

Неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 378 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Задовольняючи заяву державного виконавця, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для заміни сторони виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобов'язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов'язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення.

На підставі ч. 4 ст.11 Закону, у разі вибуття однієї з сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, в якій вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частина 2 ст.124 Конституції України визначає : «Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.»

Отже, заміна сторони виконавчого провадження у спосіб звернення до суду - конституційний по правовій суті.

Судом встановлено, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу №15, за яким право вимоги за кредитним договором № 1701 /0308/98-007 з ОСОБА_5 відступлені ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобовґязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобовґязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовґязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (стаття 513 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовґязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переход цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобовґязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не втсановлено договором або законом.

Необхідно вказати, що в постановах від 15.04.2015 року у справі № 3-43гс15 та від 10.02.2016 року у справі № 3-4гс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що за загальним правилом заміна кредитора у зобовґязанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обвґязків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

При розгляді справи №6-979цс 15 Верховний Суд України у постанові від 23.09.2015 року зробив наступний висновокː вдповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобовґязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовґязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовґязку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовґязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Більше того, відповідно до правової позиції висловленої ВСУ в постанові від 20.11.2013 року у справі № 6-122цс13, вбачається, що виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 378 ЦПК України, ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобовґязанні можлива з підстав відступленн права вимоги , правонаступництва, тощо. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовґязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого проадження шляхом подання ним та розгляду судом заяву про заміну сторони стягувача.

За поясненнями ОСОБА_4, які вона надала в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, станом на час розгляду справи в апеляційній інстанції із загального розміру заборгованості, яка за заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 2.12.2011 року становить 420 922,70 доларів США, погашено заборгованість в межах 47 000 доларів США.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи у відсутність учасників справи та неналежне їх повідомлення на думку колегії суддів є формальними, оскільки рішення суду на виконанні знаходиться тривалий час (з 18.11.2013 року), а ухвала про заміну сторонни виконавчого провадження, що оскаржується, прийнята ще в травні 2014 року.

Статтею 14 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року) передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи уподовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у справі "Brumarescu v. Romania" від 28 листопада 1999 року наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд», гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів".

"Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу resjudicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі" (справа "Ryabykh v. Russia" від 24 липня 2003 року).

Не впливають на правильність постановленої ухвали і посилання ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі на те, що суд не перевірив склад учасників справи оскільки стягнення за рішенням було солідарним.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 2.12.2011 року стягнуто солідарно заборгованість з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4

У відповідності статті 216 Цивільного процесуального кодексу України суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

У відповідності до статті 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, апляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали Соломянського районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_7 без задоволеня.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 26.02.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: