Номер провадження 2/229/195/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Цукаревій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя між сторонами не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 2013 року. Позивачка вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, оскільки у позивач є інша родина і там народилась донька. Суперечки про поділ майна, яке є спільною власністю з ОСОБА_2 не має. Згода про утримання дитини між подружжям досягнута. Вважає, що застосовувати строк для примирення неможливо.

Від шлюбу подружжя має малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В судове засідання, позивач не зявилась, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує /а.с. 39/.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не надав суду заяву про поважність пропуску судового засідання, заперечень на позовну заяву не надав /а.с. 44, 45/

Враховуючи вищенаведене та зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ч.2 ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права суд дійшов до таких висновків.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з розірванням шлюбу.

У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається .

Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 27 листопада 2004 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії І-НО № 255821 від 26.11.2004 року, актовий запис № 379 зроблено відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції в м. Донецьк /а.с. 8/.

Від шлюбу у сторін є малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, свідоцтво про народження серії 1-НО № 054614 від 03 квітня 2006 року, актовий запис № 184 зроблено відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції в м. Донецьку /а.с. 9/. Син перебуває на утриманні та вихованні позивачки.

З 2013 року подружжя мешкає окремо один від одного, спільного господарства не веде, спільним побутом не повязано.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, не будє порушено прав та інтересів малолітньої дитини.

Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між ОСОБА_1С та ОСОБА_2 існує формально, сторони не бажають проживати разом, а тому підлягає розірванню. Суд вважає не можливим примусити позивача або відповідача зберігати шлюб.

Малолітнього сина суд вважає за необхідне залишити з матірю, оскільки на протязі тривалого часу відповідач не цікавився долею дитини.

Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка по справі, наполягала на залишенні прізвища яким іменувалась у шлюбі, відповідач заперечень проти цього не мав, не надав суду заперечень (а.с. 39). Тому суд вважає за можливе залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище «Жуліс».

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 280- 284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Розірвати шлюб між Жуліс (дошлюбне прізвище Алексєєнко) ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 27 листопада 2004 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 379.

Позивачу під час реєстрації розірвання шлюбу залишити прізвище «Жуліс».

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня його складання апеляційної скарги через Дружківський міський суд.

Заочне рішення може бути переглянути судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, зазначених вище, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Є. В. Петров

Рішення складено та проголошено 26 лютого 2018 року.