АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/1165/17Головуючий у 1-й інстанції Торська І.В.
Провадження № 22-ц/789/147/18 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін:позивача ОСОБА_1, та його представника адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №597/1165/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заліщицького районного суду від 30 листопада 2017 року, ухваленого суддею Торською І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики від 24.10.2013 року, мотивуючи свою вимогу тим, що згідно умов даного договору відповідачка отримала від нього 98400 грн., однак дані кошти не повертає, що і спричинило його звернення до суду. Також позивач вважає, що на суму боргу в розмірі 98400 грн. він правомірно нарахував інфляційні втрати в розмірі 67502,50 грн. та 3 % річних в розмірі 8863,90 грн. за період з 24.10.2014 року по 24.10.2017 року, які також просить стягнути з відповідачки. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 2 400,00 грн.

Заочним рішенням Заліщицького районного суду від 30 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1(АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1) кошти в розмірі 98400 грн. В решті частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 984 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 400 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги факту, що порушення відповідачкою взятих на себе зобов'язань за договором позики відбулось починаючи з 25 жовтня 2014 року - часу на який був укладений договір позики, а не з моменту пред'явлення позову 30.10.2017 року, а тому суд прийшов до неправильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат і 3% річних від простроченої суми боргу.

Під час розгляду справи в апеляційному суді позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги.

Відповідачка, будучи належно повідомленою про дату, час та місце судового судового засідання, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суду апеляційної інстанції не повідомила, відзиву на апеляційну скаргу, клопотань про відкладення розгляду справи не надала. Враховуючи наведене та вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає неявку відповідачки в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду - до часткового скасування.

Задовольняючи позов в частині стягнення основної суми боргу за договором позики у сумі 98400 грн та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат і 3% річних від простроченої суми боргу, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, суд керувався тим, що строк виконання зобов'язання відповідачки слід обчислювати з моменту пред'явлення вимоги (позову), тобто не раніше ніж 30.10.2017 року.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині відмови в позові з наступних підстав.

Відповідно до ст.263,264 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей шляхом його підписання.

Згідно з п.1 даного договору ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_1 98400 грн без нарахування процентів, що еквівалентно 12000 доларів США, згідно курсу комерційних банків міста Чорткова станом на 24.10.2013 року, строком по 24.10.2014 року.

Відповідно до п.п.2,3,4 договору повернення позиченої суми грошей повинно бути в Чорткові. Сторона 1 вправі повернути, а Сторона 2 зобов'язана прийняти позичену суму грошей до вказаного строку з врахуванням індексу інфляції, згідно ст.214 ЦК України в національній валюті, що еквівалентно 12000 доларів США, згідно курсу комерційних банків міста Чорткова на момент повернення суми позики. Якщо Сторона 1 не поверне позичені нею кошти до вказаного строку, то Сторона 2 вправі пред'явити цей договір до стягнення.

Відповідачка свої зобов'язання за договором позики не виконала, коштів у визначений договором строк - 24.10.2014 року не повернула, про що свідчить наявність у позивача оригіналу боргового документа - договору позики грошей, який знаходився в останнього і був переданий ним суду і приєднаний до справи (а.с.30).

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч.1 ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Водночас формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові і не є штрафними санкціями.

Висновок суду, що строк виконання зобов'язань відповідачки слід обчислювати з моменту пред'явлення вимоги (позову), тобто не раніше ніж 30.10.2017 року, а не строку виконання зобов'язання, зазначеного в договорі - 24.10.2014 року - не відповідають вимогам матеріального права і є помилковими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, неправильно визначив правову природу нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права і як наслідок - неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Індекс інфляції враховується при простроченні виконання грошового зобов'язання у всіх випадках.

За змістом ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Апеляційний суд погоджується з представленим позивачем розрахунком втрат від інфляції. За таким розрахунком сума заборгованості, на яку нараховуються інфляційні втрати - 98400 грн ; період за який нараховуються інфляційні втрати : листопад 2014 року - жовтень 2017 року. При нарахуванні застосовується формула : X х Ч / 100 - X = розмір втрат від інфляції (грн.), де X - сума боргу; Ч - індекс інфляції за відповідний місяць відповідного року згідно із офіційними статистичними даними:

Листопад 2014 р.101.9%98400 х 101.9 / 100 - 98400 = 1869,6
Грудень 2014 р.103.0 %98400* 103.0/ 100- 98400 =2952
Січень2015р.103.1 %98400 х 103.1 / 100- 98400 =3050.4
Лютий 2015 р.105.3 %98400 х 105.3 / 100 -98400 =5215,2
Березень 2015 р.110.8 %98400 х 110.8 / 100 - 98400 =10627,2
Квітень 2015 р.114.0%98400 у 114.0 / 100 - 98400 =13776
Травень 2015 р.102.2%98400 х 102.2 / 100 - 98400 =2164.8
Червень 2015 р.100.4%98400 х 100.4/ 100 - 98400 =393.6
Липень 2015 р.99.0 %98400 х 99.0 /100- 98400 =0
Серпень 2015 р.99.02%98400 х 99.02 / 100- 98400 = 0
Вересень 2015 р.102.3 %98400 х 102.3 / 100- 98400 =2263.3
Жовтень 2015 р.98.7 %98400 х 98.7 / 100 98400 0
Листопад 2015 р.102.0%98400 х 102.0 / 100 - 98400 =1968
Грудень 2015 р.100.7%98400 х 100.7 / 100 - 98400 = 688.8
Січень 2016р.100.9%98400 х 100.9 / 100- 98400 = 885.6
Лютий 2016 р.99.6 %98400 < 99.6 / 100 98400 =0
Березень 2016 р.101.0%98400 х 101.0 / 100- 98400 =984
Квітень 2016 р.103.5 %98400 х 103.5 /100 - 98400=3444
Травень 2016 р.100.1 %98400 х 100.1 / 100 - 98400 =98,4
Червень2016 р.99.8 %98400 х 99.8 / 100 -98400 =0
Липень 2016 р.99.9%98400 х 99.9 / 100 - 98400 0
Серпень 2016 р.99.7%98400 х 99.7/ 100-98400 =0
Вересень 2016 р.101.8%98400 х 101.8 / 100 - 98400 =1771.2
Жовтень 2016 р.102.8%98400 х 102.8 / 100 - 98400 =2755.2
Листопад 2016 р.101.8%98400 х 101.8 / 100 - 98400 = 1771.2
Грудень 2016 р.100.9%98400 х 100.9 / 100 - 98400 =885.6
Січень 2017 р.101.1%98400 х 101.1 / 100 - 98400 =1082,4
Лютий 2017 р.101.0%98400 х 101.0 / 100 - 98400 =984
Березень 2017 р.101.8%98400 х 101.8 / 100 - 98400 =1771,2

Квітень 2017 р.100.9%98400 х 100.9 / 100 - 98400 =885.6
Травень 2017 р.101.3%98400 х 101.3 / 100-98400=1279,2
Червень 2017 р.101.6%98400 х 101.6/ 100-98400=1574.4
Липень 2017 р.100.2%98400 х 100.2/ 100-98400=196.8
Серпень 2017 р.99.9%98400 х 99.9 '100 - 98400=0
Вересень 2017 р.102.2%98400 х 102.2 / 100 - 98400 =2164,8
Жовтень 2017 р.---------

Разом втрати від інфляції становлять 67502,5 грн.

3% річних від суми боргу 98400 грн становлять 8863,90 грн.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат і 3% річних скасувати, з постановленням у цій частині нового рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат за час прострочення боржника у сумі 67502,5 грн. та трьох процентів річних у розмірі 8 863,90 грн.

За вимогами ч.1, ч.13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням наведеної норми та поданих квитанцій про сплату судового збору з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2772,57 грн сплаченого судового збору у суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.35,259,374,376,381,384,389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заліщицького районного суду від 30 листопада 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат і 3% річних скасувати.

Постановити у цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 паспорт НОМЕР_2, виданий Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області 18 серпня 1997 року інфляційні втрати у розмірі 67502,5 грн. та три проценти річних у розмірі 8863,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 паспорт НОМЕР_2, виданий Чорртківським РВ УМВС України в Тернопільській області 18 серпня 1997 року 2772,57 грн сплаченого судового збору у суді першої та апеляційної інстанції.

У решті рішення Заліщицького районного суду від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 05 березня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун