АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 632/988/17 Головуючий суддя І інстанції Кочнєв О. В.
Провадження № 22-ц/790/929/18 Суддя доповідач Кругова С.С.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В.,

Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу № 632/988/17 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року ухвалене суддею Кочнєвим О.В. у залі суду №4 о 15 год 42 хв, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд усунути перешкоди в користуванні йому квартирою АДРЕСА_1, що належить йому на праві приватної власності шляхом позбавлення відповідача права користування даною квартирою та шляхом примусового виселення. Зобов'язати орган міграційної служби зняти відповідача з реєстраційного обліку та стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення є незаконним, необґрунтованим таким що не відповідає фактичним обставинам справи та ухвалене з грубим порушенням норм матеріального права.

Суд ухвалюючи рішення невірно тлумачив та застосував норми ЖК України та ЦК України.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову фактично ухилився від здійснення правосуддя та вирішення спору по суті, допустив однобічність та неповноту судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою не має, оскільки він мешкає та продовжував мешкати у спірній квартирі. При цьому, суд посилався на норми ЖК України.

З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності від 05.06.2014 року, виданим на підставі акта державного виконавця про проведені прилюдні торги, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області 28.05.2014 року, власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до вимог ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла до 05.10.2016 року) є позивач ОСОБА_2 (а.с.7, 8).

Згідно довідки адресно-довідкового бюро при ГУ ДМС України у Харківській області у спірній квартирі з 19 лютого 2002 року зареєстрований відповідач ОСОБА_3 (а.с.22).

З матеріалів справи вбачається, що позивач з відповідачем не є членами сім'ї і ніколи ними не були.

Разом з тим, вирішуючи спір і встановивши, що відповідач з 19 лютого 2002 року мешкав та продовжує мешкати у спірній квартирі, яку позивач придбав на прилюдних торгах і став її власником, і на момент звернення до суду з цим позовом у спірній квартирі відповідач проживав не як член сім'ї позивача, суд помилково застосував до спірних правовідносин положення статей 116, 156 ЖК УРСР, оскільки за встановлених фактичних обставин спір підлягає вирішенню на підставі статей 383 та 391 ЦК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового є неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що судом першої інстанції не правильно застосовані норми матеріального права, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до ЗУ від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів « 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обов'язком власника не є доказування неправомірності дій відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Позивач просить в позові захистити право власності шляхом виселення відповідача і ці позовні вимоги підлягають задоволенню як такі, що відновлять порушене право позивача.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Отже, в даній справі підставою для зняття відповідача з реєстрації є саме рішення про виселення відповідача, оскільки він втратив право користування житловим приміщенням.

Саме втрата такого права слугує однією з підстав для виселення відповідача, одне витікає з іншого.

Отже, судова колегія вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі із зазначенням в резолютивній частині рішення лише про виселення відповідача як шлях усунення перешкод позивачу в користуванні належної йому спірної квартири.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір до суду першої та апеляційної інстанції в сумі 640+640+1408 грн, всього 2688 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року - скасувати і ухвалити нове.

Позовну заяву - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 квартирою АДРЕСА_1, що належить йому на праві приватної власності.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 2688 (дві тисячі шістсот вісімдесят вісім) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 8 лютого 2018 року