Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 189/47/15-ц

провадження № 61-509св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів Черненкової Л. А., Пономарь З. М., Петешенкової М. Ю. від 04 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, пені за затримку розрахунку за оренду землі, три проценти річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, інфляційних збитків та судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником земельної ділянки загальною площею 4,4900 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Гаврилівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області.

Згідно з договором оренди землі від 03 квітня 2013 року № б/н, зареєстрованим Реєстраційною службою Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 03 квітня 2013 року, земельна ділянка була передана ОСОБА_1 відповідачу - ОСОБА_2 у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору за актом її приймання-передачі.

Пунктом 8 договору оренди землі за користування земельною ділянкою встановлена орендна плата у розмірі 5 000 грн за 2013 рік; 5 000 грн за

2014 рік; 5 000 грн за 2015 рік; 5 000 грн за 2016 рік; 5 000 грн за 2017 рік.

Згідно з пунктом 10 орендна плата має сплачуватись позивачу відповідачем щорічно, не пізніше 01 грудня.

Пунктом 13 договору передбачена пеня у разі несплати орендної плати у строки, визначені договором у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожний день прострочення. Проте орендна плата за 2013 рік та 2014 рік, 2015 рік в сумі 15 000 гривень позивачу не виплачена.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив розірвати договір оренди землі б/н від 03 квітня 2013 року укладений між ним та ОСОБА_2, зареєстрований Реєстраційною службою Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 03 квітня 2013 року. Стягнути із ОСОБА_2 на свою користь 10 000 грн заборгованості за орендну плату земельної ділянки за 2013-2014 роки. Стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 1 825 грн пені за затримку розрахунку за орендну плату землі за 2013 рік. Стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 180 грн пені за затримку розрахунку за орендну плату землі за 2014 рік. Стягнути з ОСОБА_2 на свою користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 120 грн 05 коп.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від

02 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, пені за затримку розрахунку за оренду землі, три проценти річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, інфляційних збитків та судового збору задоволено частково.

Розірвано договір оренди земельної ділянки № б/н від 03 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Реєстраційною службою Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 03 квітня 2013 року.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000 грн заборгованості за орендну плату земельної ділянки за 2013 рік, 2014 рік та 2015 рік.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 870 грн пені за затримку розрахунку за оренду землі за 2013 рік.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 040 грн пені за затримку розрахунку за оренду землі за 2014 рік.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 220 грн пені за затримку розрахунку за оренду землі за 2015 рік.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми за 2013 рік за невиконання грошового зобовʼязання в розмірі 318 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми за 2014 рік за невиконання грошового зобовʼязання в розмірі 168 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми за 2015 рік за невиконання грошового зобовʼязання в розмірі 18 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 279 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок порушення умов договору орендарем, орендодавець не отримує орендну плату, на яку розраховував, що є істотним порушенням договору та є підставою для розірвання договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі, пені та трьох процентів річних від простроченої суми за 2013 рік, 2014 рік та 2015 рік.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня

2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від

02 лютого 2016 року змінено в частині задоволення позовних вимог щодо розміру стягнутої суми боргу за оренду земельної ділянки в розмірі

15 000 грн за 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік та стягнутої суми пені за затримку розрахунку за оренду землі за 2014 рік.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн заборгованості за оренду земельної ділянки за 2013 рік, 2015 рік.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 050 грн пені за затримку розрахунку за оренду землі в 2014 році.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, пені за затримку розрахунку за оренду землі відмовлено.

В іншій частині рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо розміру стягнутої суми боргу за оренду земельної ділянки в розмірі 15 000 грн за 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік та стягнутої суми пені за затримку розрахунку за оренду землі за 2014 рік, апеляційний суд виходив із тогоЮ що відповідач надав суду у підтвердження сплати орендної плати за 2014 рік за договором оренди земельної ділянки від 03 квітня 2013 року оригінал розписки представника позивача ОСОБА_3 про те, що він отримав від ОСОБА_2 орендну плату за оренду земельної ділянки за

2014 рік в сумі 5 000 грн і ним гроші перераховані. Суд першої інстанції вказаний доказ не прийняв до уваги, так як в розписці відсутній підпис представника позивача, однак суд безпідставно не врахував, що розписка написана особисто ОСОБА_3 та оригінал розписки знаходиться у відповідача, що свідчить про сплату відповідачем орендної плати за

2014 рік в розмірі 5 000 грн.

25 квітня 2016 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року в частині стягнення із ОСОБА_2 орендної плати за 2014 рік, стягнення пені за 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік та залишити в цій частині в силі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого

2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково визнав аркуш паперу з текстом без підпису та дати, письмовим доказом - розпискою про отримання грошей у якості орендної плати за 2014 рік.

Також заявник вважає помилковим рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення з відповідача пені за затримку розрахунку за оренду земельної ділянки за 2013 рік та 2015 рік.

10 червня 2016 року ОСОБА_2 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ направлено заперечення на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

Заперечення мотивоване тим, що доводи, викладені у касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки судом касаційної інстанції доказів по справі, що протирічить вимогам статей 212, 303 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій), згідно до яких оцінка доказів відноситься виключно до компетенції судів першої та апеляційної інстанції.

А тому ОСОБА_2 просив касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня

2016 року оскаржується в частині стягнення із ОСОБА_2 орендної плати за 2014 рік та стягнення пені за 2013 рік, 2014 рік та 2015 рік.

В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

04 квітня 2016 року не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Судом установлено, що згідно договору оренди земельної ділянки укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 03 квітня 2013 року, земельна ділянка загальною площею 4,4900 га. з кадастровим номером НОМЕР_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1 та розташована на території Гаврилівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області передана позивачем відповідачу у п'ятиденний строк після державної реєстрації Договору за актом її приймання - передачі.

Згідно пунктів 2, 3, 7 договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 строком на п'ять років в оренду земельну ділянку загальною площею

4,4900 га в строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Гаврилівської сільської ради Покровського району, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 122 706 грн 49 коп. Договір укладено на 5 років.

Пунктами 8, 9, 10 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у гривнях у розмірі: за 2013 рік - 5 000 грн, за 2014 рік - 5 000 грн, за 2015 рік - 5 000 грн, за 2016 рік - 5 000 грн, за

2017 рік - 5 000 грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції. Орендна плата вноситься до 01 грудня поточного року.

У період з 2013 року по 2015 рік включно ОСОБА_2 не дотримувався умов договору та не сплатив орендну плату у розмірі 15 000 грн. На прохання представника позивача, а саме вимоги про сплату заборгованості за оренду земельної ділянки за 2013 рік та 2014 рік, яка є власністю ОСОБА_1, з виплати орендної плати, ніяких об'єктивних відповідей від відповідача не надходило.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення з відповідача на користь позивача простроченої орендної плати.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (частина перша статті 25 Закону України «Про оренду землі»), а орендодавець відповідно до частини першої статті 24 цього Закону має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма та строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди землі та відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно позовної заяви позивач зазначив, що обумовлену договором оренди земельної ділянки орендну плату він не отримував за 2013 рік, 2014 рік,

2015 рік.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій).

Статтею 60 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій) визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до листа від

15 грудня 2014 року представник позивача звертався до ОСОБА_2 з вимогою про сплату заборгованості за орендну плату за 2013 та 2014 роки.

У липні 2015 року ОСОБА_2 сплатив представнику позивача

ОСОБА_3 орендну плату за оренду земельної ділянки за 2014 рік в сумі 5 000 грн і ним гроші перераховані, що підтверджено особисто складеною ОСОБА_3 розпискою, оригінал якої знаходився у відповідача (а. с.103). Ці обставини не спростовані ні позивачем, а ні його представником, не спростовуються також наявними доказами у справі.

За таких обставин суд апеляційної інстанції правильно змінив рішення суду першої інстанції і зменшив суму заборгованості орендної плати до

10 000 грн, а пеню за затримку розрахунків за оренду землі в 2014 році до 1 050 грн.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня

2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення орендної плати за 2014 рік та стягнення пені за 2013 рік, 2014 рік та 2015 рік залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило