Постанова

Іменем України

06 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 459/1757/15-ц

провадження № 61-2368св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, Червоноградська міська рада Львівської області, Реєстраційна служба Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області,

третя особа - приватний нотаріус Червоноградського нотаріального округу Степчук Ірина Степанівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року у складі суддів Цяцяка Р. П., Зверхановської Л. Д., Шеремети Н. О.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до Червоноградської міської ради Львівської області про скасування рішення Червоноградської міської ради № 663 від 27 серпня 2014 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою», скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та зобов'язання Червоноградської міської ради розглянути питання на пленарному засіданні сесії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 24 липня 1982 року зареєстровано шлюб між їх батьками - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, який 09 липня 2002 року розірвано. Пізніше ОСОБА_8 одружився з відповідачкою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер. Зазначали, що ще за життя батька їм стало відомо про те, що спадкодавцем подана заява про відведення земельної ділянки та що він займається виготовленням й погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Про хід розроблення та погодження даного проекту землеустрою їм нічого відомо не було. У квітні 2015 року вони дізналися, що відповідач за рішенням Червоноградської міської ради № 663 від 27 серпня 2014 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою» отримала у власність земельну ділянку площею 0,0957 га за адресою: м. Червоноград, вул. Савки Теодозія, 42 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Посилаючись на те, що вказаним рішенням Червоноградської міської ради порушені їхні права як спадкоємців ОСОБА_8, просили визнати його незаконним та скасувати, скасувати державну реєстрацію права власності, а також зобов'язати Червоноградську міську раду розглянути на пленарному засіданні сесії питання про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність вищезгаданої земельної ділянки ОСОБА_6, як дружині, та ОСОБА_4 і ОСОБА_5. - як дітям померлого ОСОБА_8

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2016 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Червоноградської міської ради Львівської області № 663 від 27 серпня 2014 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою» в частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0957 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1,ОСОБА_6 Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку. Зобов'язано Червоноградську міську раду Львівської області розглянути на пленарному засіданні сесії питання про передачу у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки ОСОБА_6, дружині померлого, та ОСОБА_4, ОСОБА_5 - дітям померлого ОСОБА_8

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскаржуване рішення Червоноградської міської ради Львівської області рішення № 663 від 27 серпня 2014 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою» та визнання права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем порушує права позивачів як спадкоємців померлого ОСОБА_8 за законом.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_8 за життя не набув права власності на спірну земельну ділянку, а тому право на неї не перейшло у порядку спадкування до позивачів після смерті батька.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що апеляційним судом не враховано, що ОСОБА_6 не зверталася із заявою про завершення приватизації, тому рішення Червоноградської міської ради Львівської області № 663 від 27 серпня 2014 року щодо затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки відповідачу є порушенням їх прав як дітей померлого ОСОБА_8, який розпочав процес приватизації, однак не завершив його у зв'язку зі смертю.

15 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Стаття 13 Конституції України визначає, що земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статтей 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Згідно частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Судами встановлено, що ОСОБА_8 був батьком позивачів. Рішенням № 625 Червоноградської міської ради Львівської області від 19 червня 2014 року ОСОБА_8 було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0900 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

29 липня 2014 року ОСОБА_8 помер.

Рішенням № 663 від 27 серпня 2014 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою» ОСОБА_6, яка була дружиною померлого ОСОБА_8, передано у приватну власність вищезазначену земельну ділянку.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно пункту «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Як роз'яснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом пункту 8-1 частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини), фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядуваннявидається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Враховуючи викладене, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1218 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

Встановивши, що на час смерті спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

С.Ю. Мартєв

С.П.Штелик