Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 591/3284/15-ц

провадження № 61-2103св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - КадироваВладислава Володимировича,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області, постановлене у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Хвостика С. Г., ЛевченкоТ. А., Собини О. І., від 26 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) подало позовну заяву до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 02 серпня 2013 року між банком та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) був укладений договір кредиту за овердрафтом № КФ-О-2021868, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти - овердрафт на умовах, визначених даним кредитним договором, шляхом сплати з поточного рахунку позичальника, відкритого у кредитора, розрахункових документів на суму, що перевищує фактичний (кредитовий) залишок на поточному рахунку, окремими частинами - транш, в межах ліміту овердрафту, перерахованого на умовах даного кредитного договору, який не може перевищувати максимальний розмір ліміту овердрафту в сумі 300 000 грн. Кредит був наданий строком до 01 серпня 2014 року включно.З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 02 серпня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки за № КФ-О-2021868, відповідно до якого останній зобов'язався нести солідарну з ФОП ОСОБА_4 відповідальність за виконання в повному обсязі зобов'язань кредитного договору.

Оскільки ФОП ОСОБА_4 свої кредитні зобов'язання належним чином не виконував, у нього виникла заборгованість перед банком, яка станом на 25 березня 2015 року становила 150 450 грн 70 коп., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_4, як з поручителя, на свою користь.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми, у складі судді Грищенко О. В., від 05 травня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Судове рішення першої інстанції мотивоване тим, щопозивач не довів наявність та розмір заборгованості відповідача перед банком за укладеним між ними договором поруки, а також за укладеним між банком та ФОП ОСОБА_4 кредитним договором.

26 липня 2016 року рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк». Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором кредиту за овердрафтом від 02 серпня 2013 року № КФ-О-2021868у розмірі 150 450 грн 70 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що боржник допустив утворення заборгованості, яка підлягає стягненню з поручителя, який несе цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов'язань. При цьому апеляційний суд не погодився з висновком про недоведеність позовних вимог та дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Сумської області від 26 липня 2016 року.

17 жовтня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданими касаційними скаргами.

11 листопада 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подало заперечення (відзив) на касаційну скаргу.

05 липня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалене судове рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що районний суд повно і всебічно з'ясував обставини справи та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог банку.

Подані ПАТ «Дельта Банк» заперечення (відзив) на касаційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовано тим, що відповідач не спростував наявність кредитної заборгованості та не довів факту неотримання кредиту.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами встановлено, що 02 серпня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір кредиту за овердрафтом за № КФ-О-2021868, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти - овердрафт на умовах, визначених цим договором, шляхом сплати з поточного рахунку позичальника, відкритого у кредитора, розрахункових документів на суму, що перевищує фактичний (кредитовий) залишок на поточному рахунку, окремими частинами - траншами, в межах ліміту овердрафту, перерахованого на умовах даного кредитного договору, який не може перевищувати максимальний розмір ліміту овердрафту у сумі 300 000 грн. Станом на дату укладання цього договору ліміт овердрафту був встановлений в сумі 70 900 грн. Сторони обумовили плату за користування овердрафтом у вигляді процентів у розмірі 28% річних; а також встановили, що у випадку прострочення кінцевого терміну повернення заборгованості за овердрафтом, визначеного у п.1.1.4 цього договору, тобто до 01 серпня 2014 року, процентна ставка за даним договором встановлюється у розмірі 48% річних та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін за даним договором, починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) повернення заборгованості за овердрафтом, по день фактичного погашення простроченої заборгованості за овердрафтом. Кінцевий термін, до якого здійснюється надання та має бути повністю повернена заборгованість за овердрафтом, сторонами встановлений до 01 серпня 2014 року включно (т. 1 а.с.7-11).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 02 серпня 2013 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки за № КФ-О-2021868, відповідно до умов якого останній зобов'язався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником - ФОП ОСОБА_4, зобов'язань щодо повернення суми овердрафту, сплати процентів за користування овердрафтом, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту за овердрафтом за № КФ-О-2021868 від 02 серпня 2013 року (т. 1 а.с.12-14).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням ФОП ОСОБА_4 умов кредитного договору станом на 25 березня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 150 450 грн 70 коп., яка складається із: заборгованості по простроченому овердрафту в сумі 95 968 грн 99 коп., заборгованості по нарахованим простроченим процентам в сумі 34 350 грн 53 коп., пені за несвоєчасне повернення овердрафту в сумі 14 950 грн 13 коп., пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів в сумі 3 447 грн 48 коп., трьох процентів річних від простроченого кредиту в сумі 1 443 грн 48 коп., а також трьох процентів річних від прострочених процентів в сумі 290 грн. (т. 1 а.с.15-17).

Пред'являючи позов, позивач, як на підставу обґрунтування своїх вимог, надав, зокрема, копії кредитного договору та договору іпотеки, а також додав і розрахунок заборгованості за договором кредиту № КЮ-О-2021868 від 02 серпня 2013 року, в якому вказані дата користування овердрафтом; розмір заборгованості за овердрафтом; процентна ставка; розмір нарахованих процентів; сума погашених нарахованих процентів та дата їх погашення; розрахунок заборгованості пені за несвоєчасне повернення овердрафту із зазначенням періоду нарахування, кількості днів, відсоткової ставки, розмір нарахованої пені та суму 3% річних від суми простроченого кредиту; розрахунок заборгованості пені за несвоєчасне повернення процентів, де вказано період нарахування, кількість днів, відсоткову ставку, розмір нарахованої пені та суму 3% річних від суми прострочених процентів (т. 1 а.с.15-17).

Згідно частини третьої статі 10 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом(частина четверта статі 10 ЦПК України).

Крім того, відповідно до частини першої ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з положеннями частини третьої статті 60 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (частина друга статті 64 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем, у відповідності до положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України України (у редакції від 07 липня 2010 року), не було надано докази відповідно до викладених обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач скористався своїм правом на заявлення клопотання про витребування у банку оригіналів договору поруки та кредитного договору (т. 1 а. с. 98, 107), які були надані банком та оглянуті місцевим судом у судовому засіданні 23 лютого 2016 року (т. 1 а. с. 120).

З урахуванням наведеного висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог банку через ненадання доказів на підтвердження своїх позовних вимог є безпідставним.

За правилами статті 301 ЦПК України (у редакції, чинній на час перегляду справи у апеляційному порядку) суддя-доповідач з'ясовує обставини, на які посилаються сторони та інші особи, які беруть участь у справі, як на підставу своїх вимог і заперечень; за клопотанням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача (пункти 3, 6 частини першої статті 301 ЦПК України).

Приймаючи додані банком, на підтвердження своїх вимог, до позовної заяви фотокопії документів, які стосуються предмета позову, апеляційний суд вірно прийняв їх як належний доказ у справі, оскільки вони посвідчені у встановленому порядку, а також обґрунтовано прийняв до уваги надані виписки банку по особовим рахункам відповідача, відкритих у позивача, з 02 серпня 2013 року по 20 травня 2016 року, а також з 29 липня 2013 року по 04 липня 2016 року (т. 1 а.с.179-216), які відносяться до первинних бухгалтерських документів, і які підписані відповідальними працівниками ПАТ «Дельта Банк» та засвідчені, відповідно, відбитком печатки ПАТ «Дельта Банк» та штампом банку.

Натомість матеріал справи не містять доказів про те, що ФОП ОСОБА_4 не отримував кредит, а надані банком розрахунки кредитної заборгованості у належний спосіб відповідачем не спростовані.

Згідно положень статті 213 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до правил статей 546, 548 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За даним у частині першій статті 553 ЦК України визначенням, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені статтю 554 ЦК України, відповідно до частин першої та другої якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи нове рішення у справі, дійшов вірного висновку про те, що ФОП ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором кредиту належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню відповідно до договору поруки з поручителя ОСОБА_4 Разом з цим, апеляційний суд правильно вказав на те, що доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, підтверджена належними і допустимими доказами та знайшли своє підтвердження матеріалами справи, натомість відповідач не довів, що він не отримував вказані у позовній заяві суми кредиту.

Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання зі сплати процентів за користування грошима не виконав, а тому судом правильно застосовано при вирішенні вказаного спору вказані вище норми ЦК України.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк