АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/1170/16-ц 22-ц/774/402/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 184/1170/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув впорядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського міського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2017 року, яке ухвалене суддею Коваль А.М. у м. Покров Дніпропетровської області о 16 год. 10 хв., -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначило, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток б/н від 08.08.2013 року (далі кредитний договір) ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13882,25 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

У звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 умов укладеного кредитного договору, виникла заборгованість станом на 22 травня 2016 року в розмірі 26936,21 грн., з яких: 13882,25 грн. заборгованість за кредитом, 3,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10550,51 грн. заборгованість за пенею та комісією, 2499,53 грн. штраф.

Вказану заборгованість позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь, а також здійснити розподіл судових витрат.

Рішенням Орджонікідзевського міського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк»просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неналежну оцінку доказів у справі. Зокрема, вважає, що суд не врахував не спростування відповідачем факту наявності в нього непогашеної заборгованості за Генеральною угодою, тоді як факт не підписання ним Генеральної угоди не доведено належними доказами й на підтвердження його заперечень з приводу її не підписання судом почеркознавча експертиза не проводилася, тоді як на думку представника відповідача, відсутність в матеріалах справи оригіналів Генеральної угоди не є підставою для відмови в позові. Також зазначив, що пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а різновидами штрафних санкцій, тому позивач має право, як на стягнення пені, так і на стягнення штрафу.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не зявилися. Враховуючи наведене та вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнає неявку учасників справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з недоведеності факту виникнення між сторонами кредитних правовідносин та обовязку відповідача нести відповідальність за невиконання зобовязань за кредитним договором.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Аналогічні положення закріплені в ст. 263 ЦПК України в чинній редакції.

Однак, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Аналогічне закріплює й ст. 264 ЦПК України в чинній редакції.

У спорі, повязаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобовязань.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2013 року між позивачем ПАТ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток, яка підписана обома сторонами, за умовами якої ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13882,25 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком 6 місяців з 08.08.2013 року по 28.02.2014 року (а.с. 7).

На підтвердження обставин та вимог, викладених у позовній заяві, а саме: наявності між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитних зобовязань за кредитним договором б/н від 08.08.2013 року та непогашеної ОСОБА_1 кредитної заборгованості за цим договором в розмірі 26936,21 грн., ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви додано копію Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток від 08.08.2013 року (а.с. 7), копію Умов та Правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 8-31), розрахунок заборгованості станом на 22.05.2016 року (а.с. 4).

Враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що всі надані ПАТ КБ «ПриватБанк» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України в чинній редакції, та у своїй сукупності підтверджують те, що між сторонами 08.08.2013 року укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток.

Таким чином, позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» доведено, а відповідачем ОСОБА_1 не спростовано, як факт існування між сторонами кредитних правовідносин, так і обовязок відповідача нести відповідальність за невиконання зобовязань за кредитним договором.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника відповідача, що недійсним укладений кредитний договір в законом встановленому порядку не визнавався й не є предметом даного спору, тоді як відсутність в матеріалах справи оригіналів Генеральної угоди не є підставою для відмови в позові, за наявності її копії.

Заперечення відповідача на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 щодо не укладення Генеральної угоди з тих підстав, що він її не підписував, колегія суду до уваги не приймає, оскільки жодних доказів в підтвердження цього факту останнім суду апеляційної інстанції не надано, а його доводи ґрунтуються виключно на припущеннях, на яких, відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України в чинній редакції, не може ґрунтуватися доказування.

З урахуванням вищевикладеного, висновок суду першої інстанції про недоведеність позову є помилковим.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2313,71 грн. для погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також інших витрат згідно з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 28.02.2014 року.

Однак, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, вчасно не вносив платежі за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 22 травня 2016 року в розмірі 26936,21 грн., з яких: 13882,25 грн. заборгованість за кредитом, 3,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10550,51 грн. заборгованість за пенею та комісією, 2499,53 грн. штраф (а.с. 4-5).

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_1 зобовязання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, колегія суддів вважає, що на боржника ОСОБА_1 повинен покладений обовязок нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту.

Перевіривши дані розрахунку позивача (а.с. 4), колегія суддів погоджується з розміром заборгованості за кредитом в сумі 13882,25 грн. та 3,92 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, який відповідає умовам договору і відповідачем не спростований.

Разом з тим, колегія суддів враховує подану відповідачем суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності щодо вимог пені, яка підлягає вирішенню (а.с. 63-64).

Як вбачається зі змісту кредитного договору, сторони встановили строк дії договору, який закінчився 28.02.2014 року.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобовязань за укладеним договором та погашення ним виниклої заборгованості за ним.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся - 02.07.2016 року (а.с. 2-3)

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, позивачем, при зверненні до суду з позовом дотримано загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та процентів за його користування, тоді як до вимог щодо стягнення пені спеціальний строк позовної давності пропущено, а тому підлягають застосуванню наслідки спливу строку за за заявою відповідача й вимога позивача про стягнення пені підлягає задоволенню тільки в межах річного строку позовної давності, тобто за період з 02 липня 2015 року по 22 травня 2016 року в розмірі 5552,90 грн. (10550,51 грн. 4997,61 грн.).

Також, колегія суддів вважає, що у стягнені штрафу слід відмовити, враховуючи наступне.

Пунктом 2.1 Генеральної угоди передбачено, що згідно ст..ст. 2121, 611, 651 ЦК України при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більш ніж на 31 день за зобовязаннями строк по яких не наступив, сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня вважається простроченою. Позичальник сплачує штраф в розмірі 3269,63 грн.

Одночасно, п. 2.1.1.12.6.4. Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною укладеної Генеральної угоди, визначено, що в разі непогашення суми простроченого кредиту понад 210 днів позичальник сплачує банку пеню, яка розраховується по формулі встановленій в п.2.1.1.12.6.1.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

В даному випадку Генеральною угодою та Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає неправомірним застосування банком двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору пені та штрафу, а доводи апеляційної скарги відповідача про те, що пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а різновидами штрафних санкцій, тому позивач має право, як на стягнення пені, так і на стягнення штрафу, вважає безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток б/н від 08.08.2013 року станом на 22.05.2016 року в розмірі 19439,07 грн., яка складається з: 13882,25 грн. заборгованість за кредитом, 3,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5552,90 грн. заборгованість за пенею.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» пропорційно задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2088,37 грн.(а.с. 1, 212).

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток б/н від 08.08.2013 року станом на 22.05.2016 року в розмірі 19439,07 грн. (девятнадцять тисяч чотириста тридцять девять тисяч грн. сім коп.), яка складається з: 13882,25 грн. заборгованість за кредитом, 3,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5552,90 грн. заборгованість за пенею.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»судовий збір в розмірі 2088,37 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 01 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: