АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1382/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя - доповідач: Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.

за участю секретаря: Макаренко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року, постановленого за головуванням судді Колдіної О.О.,

в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей : доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, й сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 4 000 грн. щомісячно, та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 3 000 грн.

Зазначала, за змістом, що з 30 вересня 2006 року перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають двох дітей, між тим, наразі сторони проживають окремо, а діти - з матір'ю, перебувають на її утриманні.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 на даний час у відпустці по догляду за дитиною та не може працювати повний день з підстав здійснення догляду за дітьми, а відповідач протягом більш ніж 6 місяців не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не надає добровільно матеріальну допомогу, просить стягнути аліменти в судовому порядку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, по2000 грн. щомісяця, починаючи з 31 серпня 2017 року до досягнення дітьми повноліття, на утримання ОСОБА_4 - 1000 грн. щомісяця, з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір, в розмірі 1920 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, остільки, районним судом не належно оцінено матеріальне становище відповідача, не враховано, що питання проживання доньки органом опіки та піклування ще не вирішено, а раніше ним добровільно за згодою сторін сплачувалися аліменти, при цьому відповідач заперечує проти сплати аліментів на дружину з підстав необґрунтованості вказаного стягнення, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити по справі нове рішення, яким у призначенні аліментів на утримання ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі, встановити розмір аліментів на утримання дітей, в сумі по 1000 грн. до досягнення дитиною повноліття, змінити розподіл судових витрат.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_3 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, представника ОСОБА_4., який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, з 30 вересня 2006 року сторони перебувають в шлюбі, від якого мають дітей - доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18-19).

Встановлено, що діти проживають з матір'ю, ОСОБА_4 перебуває у відпустці по догляду за молодшою дитиною до досягнення нею 3-річного віку (а.с.121-122).

В матеріалах справи не міститься доказів на підтвердження надання відповідачем регулярної допомоги на утримання дітей та дружини.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що розмір аліментів на утримання дітей по 2000 грн. щомісячно зможе забезпечити нормальний рівень життєдіяльності неповнолітніх, з врахуванням витрат, які несе безпосередньо позивач у справі на утримання дітей, а аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, є обґрунтованим, оскільки вона потребує такої допомоги, а відповідач може її надавати.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 51 Конституції України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права та обов'язки у шлюбі та сім'ї; що державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство.

Сімейне законодавство також містить норми, що імплементують вказані принципи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно положень ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З урахуванням зазначеного, обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача в розмірі по 2 000 грн. щомісяця на кожну дитину.

Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає.

Матеріалами справи доведено, що відповідач працює, має постійні доходи, в той час як ОСОБА_4 хоча і є приватним підприємцем, проте знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла 3-х років.

В справі міститься податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2016 рік ОСОБА_3, згідно якої у 2016 році відповідач отримав дохід, у сумі 246 750 грн., а за 1-е півріччя 2017 року - 44967 грн. 50коп. (а.с.20-21,117).

Зі справи убачається, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, пов'язаною з ремонтом автомобілів.

З урахуванням викладеного, обставин справи, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, відповідач неспроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у встановленому судом розмірі.

За положеннями ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Матеріалами справи не доведено неспроможність відповідача надавати матеріальну допомогу матері його дитини, яка не досягла 3-х років.

Отже, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість призначення аліментів на утримання ОСОБА_4 колегія суддів визнає безпідставними, а посилання на те, що позивач є підприємцем і отримує дохід - такими, які не позбавляють її визначеного законом права отримання аліментів до досягнення дитиною трьох років.

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: