Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/641/18 Головуючий у 1 інстанції: Куценко О.О.
Є.У.№ 330/49/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря В.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом в обґрунтування позову зазначав, що в результаті протиправних дій відповідача йому було спричинено шкоду завдану ушкодженням здоровя.

Вина відповідача підтверджується вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2008 року, який вступив в законну силу 16 березня 2009 року.

Характер спричинених ним в результаті злочину тілесних ушкоджень, зазначений висновку судово-медичної експертизи №316 від 26 березня 2008 року.

Ступінь втрати працездатності визначена актом вторинного огляду МСЕК від 22 лютого 2002 року.

На цей час він вимушений щорічно проходити відповідні курси лікування у зв`язку з втратою здоров`я. Пенсія по інвалідності яку він отримує не дозволяє покривати витрати на лікування повязаного з ушкодженням здоровя в результаті протиправних дій відповідача.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, стягнути з відповідача 5633, 70 грн. на придбання ліків згідно призначення лікарів та розрахунку вартості ліків.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2008 року ОСОБА_4 визнано винним у в скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 101 КК України, в редакції 1960 року та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75,76 КК України звільнений від подальшого відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Вирок набрав законної сили 16 березня 2009 року.

Вироком встановлено, що 09 квітня 2000 року, ОСОБА_4 приблизно о 17 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись на території подвір`я будинку №17 по вулиці Степова в с. Степок, Якимівського району Запорізької області, на ґрунті особистих неприязних стосунків, зірвав з ОСОБА_3 кобуру з газовим револьвером, після чого рукояткою револьвера, навмисно наніс удар ОСОБА_3 в ліву скроневу область голови, спричинивши останньому перелом кісток склепіння черепа, що ускладнилось пошкодженням слухового апарату лівого вуха, запаленням слухового нерву правого вуха, повною відсутністю слуху на ліве вухо зі зниженням гостроти слуху правого вуха, нейродинамические порушення головного мозку, підвищення внутрішньочерепного тиску, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відтак суд правомірно вважав встановленим факт заподіяння відповідачем шкоди життю і здоровю позивача.

Також суд першої інстанції правомірно послався на положення ст. 1195 ЦК України, за якою фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Тож на особу, яка завдала шкоду, покладається обовязок відшкодування вартості ліків, витрачених на поновлення здоровя.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних доказів, як щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та майновими витратами, так і доказів на підтвердження понесених ним витрат на саме лікування.

Такі висновки не базуються на матеріалах справи та чинному законодавстві.

Так, згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Суд першої інстанції, вирішуючи позов, у порушення наведених норм права, не звернув уваги на те, що у деліктних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди, згідно з якою вина відповідача презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

Пославшись на недоведеність позивачем своїх вимог, суд першої інстанції порушив вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України та поклав обов'язок доведення вини відповідача на позивача, що є недопустимим.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що відповідач завдав позивачеві тілесних ушкоджень за що був притягнений до крмінальної відповідальності. Тілесні ушкодження позивача були визнані тяжкими, небезпечними для життя.

Вся медична документація, яка є в справі та надана позивачем, містить зазначення про те, що позивач продовжує хворіти, хвороба посттравматична енцефалопатія, виникла внаслідок тяжкої черепно-мозкової травми.

Надані позивачем документи на підтвердження цього не спростовані відповідачем.

Так, як довідка центру первинної медико-санітарної допомоги №1 Мелітопольської міськради, так і довідка Мелітопольської центральної районної лікарні а також довідка амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Костянтинівка містять відомості про те, що призначення лікарських препаратів були повязані з наслідками важкої ЧМТ, а процедурні призначення містять препарати які є необхідними для лікування.

Позивачем також надані та не спростовані відповідачем численні медичні документи та висновки, рахунок про придбання медичних препаратів та товарів для лікування, які не оспорені відповідачем та жодних підстав для сумніву у їх недостовірності не викликають.

У рахунку на придбання ліків від 4.8.2017 р. за які сплачено 5633 гр.70 коп зазначені як такі що придбані позивачем,всі ті препарати та витратні матеріали (шприци, рукавички. вата,системи ПР), які були призначені лікарем для лікування.

Відтак позовні вимоги про стягнення коштів , витрачених позивачем на продовження лікування після перенесеної важкої ЧМТ, завданої відповідачем, судова колегія вважає такими , що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2017 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди5 633 гр. 70 коп. (пять тисяч шістсот тридцять три гр. 70 коп.)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 7.02.2018 р.

Головуючий:

Судді: