Справа № 673/249/17
Провадження № 2/673/23/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2018 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючий суддя Дворнін О.С.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю представника позивача прокурора Делінди В.Ю., представника відповідача ОСОБА_2 РДА - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури Хмельницької області в інтересах держави до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Хмельницької області та ОСОБА_4 про скасування розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року прокурор звернувся в суд в інтересах держави із вказаним позовом до Деражняської районної державної адміністрації Хмельницької області (далі - ОСОБА_2 РДА) та ОСОБА_4, вказавши, що згідно з розпорядженням голови ОСОБА_2 РДА від 01.04.2011 року № 187/2011-р затверджено проект землеустрою щодо консервації шляхом заліснення малопродуктивних, деградованих земель державного фонду, у тому числі на території Маниковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, площею 11,7109 га, а згідно з розпорядженням голови РДА від 12.04.2012 року № 159/2012-р земельні ділянки сільськогосподарських угідь, передбачені для консервації, переведено в несільськогосподарські угіддя (землі тимчасової консервації), які підлягають передачі в постійне користування державним лісогосподарським підприємствам області. Рішенням ОСОБА_2 районної ради від 31.05.2011 року № 6-7/2011 було затверджено Проект заліснення земельних угідь Деражнянського району Хмельницької області на 2011-2015 роки. Разом з цим, згідно з розпорядженням голови ОСОБА_2 РДА від 27.07.2012 року № 353/2012-р було затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території вказаної сільської ради та передано йому у власність земельну ділянку площею 2 га. На

підставі вказаного розпорядження ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ за № 212620, який був зареєстрований відділом Держкомзему у ОСОБА_2 районі в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі 09.10.2012 року за № :02:017:0001. Позивач зазначає, що передача вказаної земельної ділянки у власність відповідачу ОСОБА_4 відбулася з порушенням вимог земельного законодавства, оскільки на момент передачі у власність відповідачу земельної ділянки така ділянка знаходилась в межах малопродуктивних, деградованих земель державного фонду на території Маниковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області та підлягала консервації шляхом заліснення та подальшій передачі у постійне користування державним лісогосподарським підприємствам області, а тому прокурор просив визнати незаконним та скасувати розпорядження голови ОСОБА_2 РДА від 27.07.2012 року № 353/2012-р та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ за № 212620, виданий на імя ОСОБА_4 Крім того, прокурор вказав, що про вказані порушення вимог земельного законодавства Хмельницькій місцевій прокуратурі стало відомо після надходження до ОСОБА_2 відділу місцевої прокуратури листа відділу ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 31.12.2016 року, а тому, стверджуючи, що строк звернення до суду не пропущений, прокурор просив задовольнити його позов.

В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити із викладених у позові підстав.

Представник ОСОБА_2 РДА проти задоволення позову заперечила, вказавши, що підстав для визнання недійсним та скасування розпорядження голови РДА та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку немає, оскільки оскаржуване розпорядження голови РДА прийняте в межах компетенції та відповідно до вимог чинного на момент його видачі законодавства, на підставі погодження відповідних компетентних органів державної влади. При цьому, вона стверджує, що про прийняття оспорюваного розпорядження прокуратурі було відомо з 2012 року, оскільки на запити прокурора Деражнянською РДА надавалися усі розпорядження за вказаний період, а прокуратурою здійснювалися в той час перевірки дотримання вимог земельного законодавства, за результатами яких приймалися (або при відсутності потреби, як у даному випадку, не приймалися) відповідні заходи прокурорського реагування. З огляду на наведене, представник просила застосувати до вимог прокурора позовну давність.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник позовні вимоги також не визнали в силу їх необґрунтованості, вимагаючи при цьому застосування при вирішенні вказаного спору положення ЦК України про позовну давність.

Заслухавши пояснення прокурора, відповідача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 ЗК України передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

У відповідності з ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частина 3 статті 122 ЗК України зазначає, що районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, зокрема, для сільськогосподарського використання.

Відповідно до п. «д» ч.1 ст. 164 ЗК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин ) охорона земель включає в себе консервацію деградованих і малопродуктивних сільськогосподарських угідь.

Згідно ст. 171 ЗК України консервації підлягають деградовані і малопродуктивні землі, господарське використання яких є екологічно небезпечним та економічно неефективним. Консервації підлягають також техногенно забруднені земельні ділянки, на яких неможливо одержати екологічно чисту продукцію, а перебування людей на цих земельних ділянках є небезпечним для їх здоров'я.

Консервація земель здійснюється шляхом припинення їх господарського використання на визначений термін та залуження або заліснення.

Консервація земель здійснюється за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на підставі договорів з власниками земельних ділянок.

Судом встановлено, що розпорядженням голови ОСОБА_2 РДА від 06.08.2010 року № 350/2010-р надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо консервації малопродуктивних, деградованих і непридатних для сільськогосподарського використання земель, розташованих на території Маниковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області.

Розробником проекту землеустрою щодо консервації шляхом заліснення малопродуктивних, деградованих земель державної власності було ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою.

Розпорядженням голови ОСОБА_2 РДА від 01.04.2011 року № 187/2011-р затверджено проект землеустрою щодо консервації шляхом заліснення малопродуктивних, деградованих земель державного фонду, у тому числі на території Маниковецької сільської ради Деражнянського району, площею 11,7109 га.

Також розпорядженням голови ОСОБА_2 РДА від 12.04.2012 року № 159/2012-р земельні ділянки сільськогосподарських угідь, передбачені для консервації, переведено в несільськогосподарські угіддя (землі тимчасової консервації).

Крім того, рішенням ОСОБА_2 районної ради від 31.05.2011 року № 6-7/2011 було затверджено Проект заліснення земельних угідь Деражнянського району Хмельницької області на 2011-2015 роки.

Разом з тим, згідно з розпорядженням голови ОСОБА_2 РДА від 27.07.2012 року № 353/2012-р було затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території вказаної сільської ради та передано йому у власність земельну ділянку площею 2 га.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ за № 212620, який був зареєстрований відділом Держкомзему у ОСОБА_2 районі в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі 09.10.2012 року за № :02:017:0001.

З листа відділу Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі Хмельницької області від 08.12.2016 року № 8-28-99.3-2839/15-16 вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером :02:017:0001, яка належить ОСОБА_4, орієнтовно перебуває в межах земель Маниковецької сільської ради, які підлягали консервації шляхом заліснення.

Крім того, із листа ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 31.12.2016 року № 1049 встановлено, що при внесенні земельної ділянки, яка підлягала консервації шляхом заліснення на території Маниковецької сільської ради до Національної кадастрової системи було встановлено, що вона накладається на земельну ділянку за кадастровим номером :02:017:0001, яка перебуває у власності ОСОБА_4

Таким чином, наведене свідчить про те, що на момент прийняття ОСОБА_2 РДА розпорядження від 27.07.2012 року № 353/2012-р про передачу ОСОБА_4 у власність земельної ділянки з кадастровим номером :02:017:0001 вказана земельна ділянка знаходилася в межах малопродуктивних, деградованих земель державного фонду на території Маниковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області та підлягала консервації шляхом заліснення і подальшій передачі у постійне користування державним лісогосподарським підприємствам області.

Згідно із ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом із цим, судом враховується, що відповідачами подано заяви про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, в якій вони стверджують, що перебіг позовної давності за позовними вимогами що скасування розпорядження голови РДА розпочався 28.07.2012, року, тобто за наступного дня після видачі оскаржуваного розпорядження, а щодо визнання недійсним державного акту з 04.10.2012 року, тобто після реєстрації державного акту у відділі Держкомзему у ОСОБА_2 районі.

При цьому, звертаючись із даним позовом до суду, прокурор вказував, що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки про порушення ОСОБА_2 РДА вимог земельного законодавства відділ Хмельницької місцевої прокуратури дізнався лише в грудні 2016 року, із листа ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Вирішуючи обґрунтованість доводів сторін в цій частині, судом враховується наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року, яка діяла на момент подання позову до суду) було передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні

функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (п. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, були визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 01. 07. 2015 року (справа 6-178 цс15).

Як встановлено судом, згідно листа прокуратури Деражнянського району, датованого ще 04.11.2011 року, підлягали витребуванню із ОСОБА_2 РДА всі матеріали, в тому числі, копії розпоряджень саме із земельних питань. Крім цього, ОСОБА_2 РДА було письмово зобовязано надавати вказані відомості до прокуратури району щомісячно до 20 числа.

Крім того, листом прокурора Деражнянського району Хмельницької області від 10.06.2013 року № 103-1163 вих-13 для ознайомлення були витребувані всі розпорядження ОСОБА_2 РДА, прийняті протягом 2012-2013 років у сфері земельних відносин, та за результатами їх вивчення і проведення перевірок були внесені всі, на думку прокурора, на той час належні документи прокурорського реагування, які й були розглянуті із вжиттям заходів. Водночас, жодних документів з приводу не надання ОСОБА_2 РДА витребуваних розпоряджень, прийнятих внаслідок розгляду земельних питань за 2012 2015 роки не вносилося, та питання про притягнення посадових осіб ОСОБА_2 РДА до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 185-8 КУпАП, прокурором також не ініціювалося.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі 6-2469 цс16, яка є обовязковою для судів, порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Як підтвердив прокурор в ході судового розгляду вказаного спору, будь-яких обєктивних перешкод у отриманні зазначеної вище інформації із сільської ради, яка стала підставою для подальшого звернення до суду на момент прийняття оскаржуваних актів, не було. Крім цього, позивач вказав, що жодні документи прокурорського реагування з приводу ненадання ОСОБА_2 РДА розпоряджень щодо земельних питань за період 2012-2015 років, не приймалися, а отже, не вирішувалося питання про притягнення посадових осіб РДА до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 185-8 КУпАП.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що прокурором пропущено встановлений законодавством строк звернення до суду із даним позовом.

Однак судом також враховується, що Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи №2,4,7,11 до Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 року, майном у значенні ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції, вважається законне і обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила».

У цій справі Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчиненні з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулося порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Таким чином, встановлення після спливу строку позовної давності обставин передачі ОСОБА_2 РДА у власність відповідачу ОСОБА_4 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не може бути підставою для позбавлення його права власності на спірну земельну ділянку.

З огляду на наведене, суд вважає, що в задоволенні кожної із заявлених прокурором позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 116, 122, 152, 155, 164, 171 ЗК України, ст.ст. 10, 23, 81, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені кожної заявленої вимоги за позовом заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури Хмельницької області в інтересах держави до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Хмельницької області та ОСОБА_4 про скасування розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку відмовити.

Складання повного рішення було відкладено на десять днів з дня закінчення розгляду справи, у звязку з чим строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області через Деражнянський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 28.02.2018 року.

Повне найменування сторін та інших учасників справи, які при проголошенні рішення суду суддя не оголошує:

Позивач Хмельницька місцева прокуратура Хмельницької області, код ЄДРПОУ прокуратури Хмельницької області 02911102, адреса: 29001, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 63;

Відповідач №1 ОСОБА_2 районна державна адміністрація Хмельницької області, , адреса: 32200, м. Деражня Хмельницької області, вул. Миру, 13;

Відповідач № 2 ОСОБА_4, адреса проживання (реєстрації): 32200, м. Деражня Хмельницької області, пров. Промисловий, 5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, номер і серія паспорта невідомі.

Суддя: ОСОБА_6