АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 753/3326/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Коренюк А.М.

15 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

секретаря судового засідання Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 та просила стягнути з відповідача суму неустойки (пені) по несплаченим аліментам за період з жовтня 2008 року по лютий 2016 року на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 186 228,60 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2017 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 61 177,90 грн. - неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, 611,77 грн. - судового збору, а всього - 61 789,67 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що в даному випадку не підлягає застосуванню позовна давність, про яку не заявлено відповідачем.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1121/2018
Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

Позивач належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, але в судове засідання не з'явилася.

Відповідач неодноразово повідомлявся про розгляд справи належним чином, також суд здійснював голошення відповідача на сайті судової влади України, однак в судове засідання не з'явився, з невідомих для суду обставин.

Колегія суддів, приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені у рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Матеріали справи (а. с. 25) свідчать про те, що відповідач обізнаний про розгляд цієї справи, в зв'язку з чим повинен був цікавитися її розглядом.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необхідності застосувати строк позовної давності та стягнути неустойку (пеню) за останні три роки, що передують зверненню до суду з позовом, а саме з лютого 2014 року по лютий 2016 року в загальній сумі 61 177,90 грн.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддівпогодитись не може.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2007 стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2007 щомісячно та до досягнення дитиною повноліття (а. с. 11). Дане рішення набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення 02.04.2009 відкрито виконавче провадження №12138025 (а. с. 12).

ОСОБА_1 зазначила, що відповідачем рішення суду щодо стягнення аліментів повністю не виконується, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 19.02.2016 у розмірі 102 498 грн. 08 коп., відповідно, розмір неустойки пені від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з жовтня 2008 року по лютий 2016 року становить 186 228 грн. 60 коп.

Враховуючи наведене, позивач звернулася із відповідним позовом до суду.

Конвенція ООН про права дитини проголосила забезпечення інтересів останньої основоположним принципом дій державних чи приватних установ, судів, адміністративних чи законодавчих органів. Відповідно до ст.3 конвенції держави-учасниці зобов'язалися забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, і з цією метою вживати всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

При цьому, як зазначено в ст. 27 міжнародного договору, саме батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку такої особи.

Це положення також відображене в ст. 180 Сімейного кодексу, згідно з якою батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Із норм чинного сімейного законодавства вбачається, що в разі недосягнення згоди між батьками стосовно порядку чи розміру аліментів кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 Постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Так, у постанові ВСУ від 16.03.2016 у справі №6-300цс16 сказано: «Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліментинараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються щомісячно, за змістом ст. 196 СК, пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Аналогічний висновок міститься й у постановах ВСУ від 01.07.2015, 25.11.2015 та 16.12.2015.

Згідно із ч. 1 ст. 20 СK України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Kодексу.

Таким чином, позовна давність не поширюється на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені за весь період прострочення сплати аліментів.

Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув, у зв'язку з чим застосував до спірних правовідносин строк позовної давності з порушенням норм матеріального права.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до розрахунку заборгованості, зробленого головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, заборгованість по аліментам станом на 19.02.2016 становить 102 489,грн. за період з жовтня 2008 року по 19.02.2016 (а. с. 14).

ОСОБА_2 проведено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка складає 186 228,60 грн.

Однак, колегія суддів перевірила розрахунок здійснений позивачем та вважає його неправильним, оскільки аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Разом з тим, ОСОБА_2, здійснюючи розрахунок, додавала суму заборгованості за аліментами за попередні місяці, який було прийнято судом першої інстанції, як належним в порушення вимог ст. 196 СК України.

Таким чином,пеня за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць, помножена на 1% пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів за кожен місяць.

Розрахунок заборгованості по аліментам
Формула: заборгованість по аліментам * 1% / 100% * кількість днів прострочення
ПочатокЗаборгованістьРозмірКількість днівРозмір пені
нарахуванняпо аліментам (грн.)неустойки (%)простроченняпо аліментам (грн.)
01.10.2008803,001,0031248,93
01.11.2008758,101,0030227,43
01.12.2008887,241,0031275,04
01.01.2009698,391,0031216,50
01.02.2009715,871,0028200,44
01.03.2009775,171,0031240,30
01.04.2009786,691,0030236,01
01.05.2009786,691,0031243,87
01.06.2009820,691,0030246,21
01.07.2009830,051,0031257,32
01.08.2009781,601,0031242,30
01.09.2009812,571,0030243,77
01.10.2009805,991,0031249,86
01.11.2009788,391,0030236,52
01.12.2009921,081,0031285,53
01.01.2010742,241,0031230,09
01.02.2010755,561,0028211,56
01.03.2010842,041,0031261,03
01.04.2010812,821,0030243,85
01.05.2010823,151,0031255,18
01.06.2010897,811,0030269,34
01.07.2010895,031,0031277,46
01.08.2010857,711,0031265,89
01.09.2010871,741,0030261,52
01.10.2010883,501,0031273,89
01.11.2010904,271,0030271,28
01.12.20101043,571,0031323,51
01.01.2011863,301,0031267,62
01.02.2011888,701,0028248,84
01.03.2011973,531,0031301,79
01.04.2011980,391,0030294,12
01.05.2011965,201,0031299,21
01.06.20111024,541,0030307,36
01.07.20111042,651,0031323,22
01.08.20111013,881,0031314,30
01.09.20111017,971,0030305,39
01.10.20111032,101,0031319,95
01.11.20111042,091,0030312,63
01.12.20111204,851,0031373,50
01.01.20121036,971,0031321,46
01.02.20121076,581,0029312,21
01.03.20121144,271,0031354,72
01.04.20121144,271,0030343,28
01.05.20121144,271,0031354,72
01.06.20121144,271,0030343,28
01.07.20121174,981,0031364,24
01.08.20121174,981,0031364,24
01.09.20121147,901,0030344,37
01.10.20121147,901,0031355,85
01.11.20121147,901,0030344,37
01.12.20121147,901,0031355,85
01.01.20131171,961,0031363,31
01.02.20131172,041,0028328,17
01.03.20131249,391,0031387,31
01.04.20131249,811,0030374,94
01.05.20131253,141,0031388,47
01.06.20131276,751,0030383,03
01.07.20131309,471,0031405,94
01.08.20131258,851,0031390,24
01.09.20131258,851,0030377,66
01.10.20131260,001,0031390,60
01.11.20131255,501,0030376,65
01.12.20131255,501,0031389,21
01.01.20141195,661,0031370,65
01.02.20141244,171,0028348,37
01.03.20141328,251,0031411,76
01.04.20141345,451,0030403,64
01.05.20141317,951,0031408,56
01.06.20141356,301,0030406,89
01.07.20141409,631,0031436,99
01.08.20141331,641,0031412,81
01.09.20141340,571,0030402,17
01.10.20141356,801,0031420,61
01.11.20141373,401,0030412,02
01.12.20141603,451,0031497,07
01.01.20151346,251,0031417,34
01.02.20151524,751,0028426,93
01.03.20151579,001,0031489,49
01.04.20151664,001,0030499,20
01.05.20151664,001,0031515,84
01.06.20151644,001,0030493,20
01.07.20151664,001,0031515,84
01.08.20151664,001,0031515,84
01.09.20151692,501,0030507,75
01.10.20151765,751,0031547,38
01.11.20151765,751,0030529,73
01.12.20152121,501,0031657,67
01.01.20161781,501,0031552,27
01.02.20161408,201,0019267,56
Всього:31044,24

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів кладе зазначений розрахунок в основу рішення та вважає за можливе стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму неустойки (пені) по несплаченим аліментам за період з жовтня 2008 року по лютий 2016 року в розмірі 31 044,24 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 551,20 грн. за подачу позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог та з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 2 048,52 грн. за подачу апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-382, 389-390 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) суму неустойки (пені) по несплаченим аліментам за період з жовтня 2008 року по лютий 2016 року в розмірі 31 044,24 грн. та судовий збір - 551,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 2 048,52 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19.02.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк