Справа № 369/990/18
Провадження №6/369/33/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Водала А.Ю.,

представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про примусове проникнення до житла боржника, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року заступник начальника відділу звернувся до суду з даним поданням. Свої вимоги мотивував тим, що у його провадженні знаходиться виконавчий лист по виконанню рішення суду. В ході виконання боржником заходів щодо добровільного виконання не вжито. Згідно інформаційної довідки з реєстру речових прав за боржником зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Просив суд вирішити питання про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1, яка належить боржнику ОСОБА_2.

Сторони виконавчого провадження не викликалися, відповідно до вимог частини 2 статті 439 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали подання, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами, вважає за необхідне задоволити клопотання, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У судовому засіданні заступник начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області подання підтримав, надав суду для огляду оригінал виконавчого провадження.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту, а саме: «кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

У відповідності до ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»: «Боржник зобовязаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження».

Встановлено, що на виконанні у Києво-Святошинському районному відділ ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться виконавче провадження №54732050 з примусового виконання виконавчого документу: виконавчий лист №357/6721/17, виданий 07 вересня 2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 1919180 грн.

19.09.2017 відкрито виконавче провадження.

19.09.207 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постанову про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 отримала 19 грудня 2017 року особисто, що підтверджено копією квитанцію про направлення постанови та роздруківки щодо вручення листів.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду. Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага. Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 13 ч. 3 ст. 18 Закону передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

У поданні виконавець посилався, що боржнику ОСОБА_2 належить на праві квартира АДРЕСА_1.

Згідно актів державного виконавця від 22 вересня 2017 року та 03 жовтня 2017 року встановлено, що виходом державного виконавця до квартири АДРЕСА_1, перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим, так як державного виконавця не було допущено до домоволодіння.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем були відкриті виконавчі провадження і проводились передбачені законом дії для їх виконання. Боржнику пропонувалось добровільно виконати рішення судів, але добровільно боржником рішення судів не виконано.

Державним виконавцем було здійснено виходи за місцем знаходження майна боржника для опису та арешту майна, але двері ніхто не відчиняв, про що були складені відповідні акти. У зв?язку з цим судове рішення тривалий час не виконується. Відповідно до постанови державного виконавця було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, але майно не описано та не може бути реалізоване, оскільки необхідно перевірити його наявність, але це не можливо, оскільки боржник для перевірки майна старшого державного виконавця не допускає.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

Вжитими виконавчою службою заходами встановлено що ОСОБА_2 проживає в м.Тульчин та має на праві власності квартиру. Згідно відповіді ДПС України інформація про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах України боржниками юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями до ДПС України від відповідних фінансових установ не надходила. Згідно відповіді Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсію, працюють за трудовим та цивільно правовими договорами, про останнє місце роботи боржник не працює та на обліку в органах ПФУ не перебуває. Згідно відомостей УДАІ за боржником транспортні засоби не зареєстровані. Станом на січень 2018 року рішення суду боржником не виконано.

Відповідно до чинного законодавства України державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно та повно.

Отже, за змістом наведених норм слід дійти висновку, що станом на час порушення питання про необхідність входження у житлове приміщення боржника на підставі рішення суду, уповноважена особа органу примусового виконання зобов'язана дотриматись встановленого законодавством порядку проведення виконавчих дій від часу відкриття провадження, як це визначено нормами Закону України «Про виконавче провадження», що має місце вданому випадку.

Суд враховує також позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (справа ОСОБА_4 проти України). Орган виконавчої служби зобов'язаний вжити усіх заходів до виконання виконавчих документів, оскільки протилежний підхід взагалі знівелював би суть виконавчих документів, так як достатньо було б не виконати протягом шести місяців виконавчий документ і стягувач за таким виконавчим документом був би звільнений від майнових зобов'язань. Такий підхід взагалі унеможливив би стягувачу за виконавчим документом стягнути кошти, які боржник по виконавчим документам зобов'язаний сплатити, що є неприпустим у правовій державі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, а саме до квартири АДРЕСА_2, підлягає задоволенню, так як перевірити наявність майна у боржника для його опису та подальшої реалізації за місцем її проживання не вдається можливим, оскільки двері в квартирі не відчиняють, рішення суду тривалий час не виконується, тобто ухилення боржника від виконання судового рішення.

Враховуючи викладене та керуючись Законом України Про виконавче провадження, ст. 439 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Подання державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про примусове проникнення до житла боржника задоволити.

Дозволити заступнику начальника відділу Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 примусово проникнути до житла боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, а саме: до квартири АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя