Єдиний унікальний номер № 616/799/17
Провадження № 2/616/20/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„12 лютого 2018 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря ШЕГДА В.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 60 060 грн. 00 коп., посилаючись на ст.ст.1212, 1213 ЦК України, а також просить стягнути судові витрати у розмірі 640 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він здійснював грошові перекази на користь ОСОБА_2 Загалом за період з липня 2013 до лютого 2016 року позивачем було переказано на користь відповідача 140 000 російських рублів через банківські установи з території Російської Федерації на територію України.

10 серпня 2017 року позивач направив на адресу відповідача грошову вимогу за якою вимагав сплатити 60 060 грн. 00 коп. протягом 7 днів з дня предявлення грошової вимоги, тобто до 17 серпня 2017 року. 12 серпня 2017 року ОСОБА_2 вимогу отримала, але свій обовязок з повернення коштів не виконала. Зважаючи, що обмінний курс рубля до гривні на момент направлення зазначеної грошової вимоги становив 0,49 грн. за 1 рубль РФ, то зобовязання відповідача з повернення безпідставно набутих 140 000 руб. РФ визначено у розмірі 60 060 грн. 00 коп.

У звязку з цим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів, які він переказував на користь відповідача як таких, що набуті нею безпідставно.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 11 серпня 2017 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить суд позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти, які були переведені позивачем на користь відповідача за період з липня 2013 до лютого 2016 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила щодо доводів представника позивача та дала пояснила, що ОСОБА_3 пересилав кошти на допомогу рідному брату ОСОБА_4 та ліки, оскільки останній сильно хворів. Крім того, вказані кошти позивач пересилав на дні народження та поховання рідного брата. Заперечила вимогу щодо повернення грошових коштів, як набутих безпідставно, оскільки вони використовувались за призначенням. В задоволенні позову просила відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані ними документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішенні спору по суті, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, ч.4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 16 липня 2013 року був здійснений переказ коштів на отримувача ОСОБА_5 у розмірі 75 000 російських рублів, що вбачається з заяви фізичної особи про переведення грошових коштів за номером 176100305 (а.с.05).

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серія І-ВЛ № 202190 ОСОБА_5, тобто відповідач по справі, 21 серпня 2013 року у виконкомі Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, про що зроблено відповідний актовий запис 08. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Коломіна» (а.с.72).

Також, ОСОБА_3 на імя ОСОБА_2 було здійснено перекази: 25 липня 2013 року у розмірі 15 000 російських рублів; 18 грудня 2013 року 10 000 російських рублів; 06 жовтня 2014 року 5 000 російських рублів; 15 червня 2015 року 5 000 російських рублів; 20 жовтня 2015 року 5 000 російських рублів; 17 листопада 2015 російських рублів; 19 лютого 2016 року 20 000 російських рублів, що підтверджено відповідними заявами фізичної особи на переказ грошових коштів за номерами переводів № 976443293, № 202935182, № 178720907, № 514066267, № 550870216, № 160870310 (а.с.06-12).

Отже, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 140 000 російських рублів. ОСОБА_2 в судовому засіданні факт отриманих грошових коштів не заперечувала, зазначила, що вказані грошові кошти були використанні для придбання ліків, догляду за ОСОБА_4, оскільки той сильно хворів, а також на поховання її чоловіка, а рідного брата позивача.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 503727 ОСОБА_4 помер 18 червня 2015 року про що виконкомом Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області 19 червня 2015 року складено відповідний актовий запис № 25 (а.с.76).

Згідно довідки про причину смерті від 19 червня 2015 року, виданої КЗОЗ «Великобурлуцький центр первинної медико санітарної допомоги», ОСОБА_4 помер у віці 55 років, причина смерті «Ракова інтоксикація. Злоякісне новоутворення шлунку».

Відповідно до довідки від 24 грудня 2015 року Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області за вих. № 1461 ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно поховала свого чоловіка ОСОБА_4 (а.с.77).

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов на підставі ст.1212 ЦК України та вказував на те, що відповідач зобовязана повернути позивачу грошові кошти у розмірі 140 000 російських рублів.

Норми ст.1212 ЦК України регулюють випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи(потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

В силу вимог ст.1212 ЦК України майно не можна вважати набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо в момент його набуття (збереження) це відбулося хоч і не прямо передбаченим, але в усякому разі не забороненим цивільним законодавством способом з метою досягнення учасниками відповідних право відносин певного правового результату в майбутньому, якщо в подальшому цей результат настав.

В матеріалах цивільної справи містяться заяви на переказ коштів на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за період з липня 2013 до лютого 2016 року на загальну суму 140 000 російських рублів через банківські установи з території Російської Федерації на територію України. У вказаних заявах фізичної особи на переказ коштів не зазначено на що саме здійснюється переказ, тобто позивач не вказував цілей використання грошових коштів на які відповідач повинна була їх спрямувати.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні стверджував, що хоча в заявах на переказ коштів відсутні відомості про цілі їх направлення, все ж таки вони повинні були бути скеровані на купівлю обумовленої сторонами квартири.

Рішенням суду від 20 березня 2017 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на квартиру, яка розташована по вул. Центральна (бувша вул.Леніна)АДРЕСА_1 в смт. Приколотне Великобурлуцького району Харківської області, з тих підстав, що в ході розгляду справи позивач та його представник не довели суду, що між позивачем та відповідачем дійсно був укладений саме договір доручення. Судом встановлено, що між сторонами виникли певні правовідносини, що підтверджується письмовими документами, але вони не випливають з договору доручення і не врегульовані положеннями ст.ст.1000, 1003 ЦК України. Рішення набрало законної сили 29 квітня 2017 року.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 зазначила, що з позивачем у неї будь яких відносин щодо зобовязанню за отриманні від нього кошти купити квартиру не було. Позивач переказував гроші добровільно без жодних щодо повернення їх та призначення щодо витрачання. Це була допомога хворому брату та подарунки. Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Дослідивши надані сторонами докази та вислухавши пояснення сторін в судовому засіданні, суд рахує, що представником позивача не представлено жодних доказів, які б вказували на правові підстави повернення коштів ОСОБА_2, а саме не доведено факту вчинення правочину, яким би породжував обовязки відповідача повернути кошти, як такі, що безпідставно отриманні. Не доведено тих обставин, на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог, не надав докази в обґрунтування своїх вимог, не спростував тих обставин на які посилалася відповідач в обґрунтування своїх заперечень, що є їх обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст.12 ЦПК України. Зважаючи на викладене суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими тому в їх задоволенні слід відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із даним позовом до суду, враховуючи результат його розгляду, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12,13,89,259,264-268 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_1, виданий Управлінням внутрішніх справ Радянського району міста Красноярська 14 квітня 2005 року, код підрозділу 242-003, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 А, кв.117, м. Красноярськ, Російська Федерація, індекс 660125) до ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка с. Устинівка Великобурлуцького району Харківської області, паспорт серія МТ № 291980 виданий Великобурлуцьким РС ГУГМС України в Харківській області 02 жовтня 2013 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6) про стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19 лютого 2018 року.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області ОСОБА_6