Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 242/3772/14

провадження № 61-1574 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С.О.,

КузнєцоваВ. О.,

Олійник А. С. (суддя - доповідач),

УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа- товариство з обмеженою відповідальністю «Армлит - Донбасс»,

розглянув у спрощеному позовному провадженні касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області у складі судді Пирогової Л. В. від 10 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Мальованого Ю. В., Новосядлової В. М., Кішкіної І. В. від 25 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Перший Український МіжнароднийБанк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 9 серпня 2006 року між закритим акціонерним товариством «Донгорбанк» (далі - ЗАТ «Донгорбанк»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та товариством з обмеженою відповідальністю «Армлит Донбасс» (далі - ТОВ «Армлит Донбасс») укладено кредитний договір, відповідно до пункту 1.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 1 746 517, 23 доларів США з кінцевим терміном погашення 12 грудня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 1 серпня 2011 року між ПАТ «ПУМБ»та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_5 поручився перед банком за виконання ТОВ «Армлит - Донбасс» зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору ТОВ «Армлит Донбасс», станом на 6 жовтня 2014 року, утворилась заборгованість у розмірі 1 840 141, 15 доларів США, яку позивач просив стягнути з поручителя ОСОБА_5

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області

від 10 лютого 2015 року позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв'язку з невиконанням ТОВ «Армлит-Донбасс» свого обов'язку щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у поручителя ОСОБА_5 виник обов'язок зі сплати боргу за кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 25 лютого 2016 року, заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором поруки у розмірі 1 840 141, 15 доларів США та пені за порушення боргових зобов'язань в еквіваленті 59 341, 97 доларів США скасовано. Позов ПАТ «ПУМБ» задоволено частково, стягнуто з поручителя ОСОБА_5 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 436 629, 30 доларів США, заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом у розмірі 23 405, 98 доларів, пеню за порушення строків повернення суми кредиту в розмірі 181 237 грн. 81 коп. та пеню за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 11 799 грн. 99 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судових витрат залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідно до пункту 2.1.1 договору поруки від 1 серпня 2011 року порукою забезпечуються зобов'язання боржника перед кредитором у розмірі 25 % виконання зобов'язань, що випливають із кредитного договору, тому безпідставно стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором у повному обсязі. Крім того, суд неправомірно задовольнив вимоги про стягнення пені, заявленої позивачем у невизначеній сумі еквіваленту в розмірі 59 241 доларів США, в той час як пеня обчислюється та підлягає стягненню за рішенням суду лише у національній валюті.

Апеляційний суд стягнув з відповідача на користь позивача пеню із розрахунку заборгованості за тілом кредиту і відсотки за користування ним з урахуванням офіційного курсу валюти, установленого на дату чергового простроченого платежу.

23 березня 2016 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та рішення апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

16 травня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

10 червня 2016 року ПАТ «ПУМБ»подало заперечення на касаційну скаргу, у яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - залишити без змін.

7 червня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних і кримінальних справ зазначену справу призначено до судового розгляду.

11 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що ТОВ «Армлит-Донбасс», починаючи з 11 квітня 2014 року не виконує зобов'язання за кредитним договором, шестимісячний строк звернення банку до поручителя, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, закінчився 11 жовтня 2014 року. Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 лише 25 листопада 2014 року, до цього поручитель будь - яких вимог від банку не отримував, а тому позивач пропустив встановлений шестимісячний строк, що свідчить про припинення поруки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України. ОСОБА_5 не отримував від суду першої інстанції повістки про виклик у судове засідання, що призвело до розгляду справи за його відсутності та порушення судом статей 6, 10, 74 ЦПК України. Крім того, судами не взято до уваги, що між позивачем та ТОВ «Армлит-Донбасс» укладені договори іпотеки (29 об'єктів нерухомості), застави обладнання та транспортних засобів, також відповідач ОСОБА_5 згідно договору від 20 січня 2010 року передав банку в заставу корпоративні права (частку у статутному капіталі) ТОВ «Армлит-Донбасс». Однак зазначені обставини судами не досліджувались.

Заперечення на касаційну скаргу ПАТ «ПУМБ» мотивовано тим, що у зв'язку порушенням ТОВ «Армлит-Донбасс» зобов'язань за кредитним договором, банком на адресу позичальника було надіслано повідомлення про дострокове повернення кредиту. Вказана вимога отримана позичальником 15 серпня 2014 року, строк виконання вимоги щодо повернення кредитних коштів у повному обсязі закінчився 20 серпня 2014 року. У зв'язку з невиконанням ТОВ «Армлит-Донбасс» вимоги банку про дострокове повернення кредиту, з 21 серпня 2014 року у ТОВ «Армлит-Донбасс» виникла прострочена заборгованість за основною сумую кредиту в повному обсязі. Позичальник кредитні кошти у строк, зазначений у повідомленні про дострокове повернення кредиту, не повернув. Враховуючи, що позичальник не виконав свого обов'язку щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у поручителя виник обов'язок сплатити борг за кредитним договором. З метою врегулювання питання погашення заборгованості в добровільному порядку банк направив на адресу поручителя вимогу від 7 жовтня 2014 року (вважається отриманою 14 жовтня 2014 року на підставі пункту 7. 3 договору поруки), щодо виконання зобов'язань за договором поруки. Однак відповідач кредитні кошти у строк, передбачений вимогою від 7 жовтня 2014 року, кредитним договором та договором поруки не повернув. 19 листопада 2014 року позивач звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. Таким чином, позивачем у відповідності до норм чинного законодавства, дотримано вимоги закону та договору щодо пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за його користування та пені. Судом першої інстанції не порушено вимог статей 6, 10, 74 ЦПК України, оскільки в судові засідання надходили заяви про розгляд справи без участі відповідача, процесуальні документи, заперечення, апеляційна скарга, заява про перегляд заочного рішення, підписані представником банку за довіреністю Пяних О. М., що свідчить про обізнаність та належне повідомлення ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду справи. Пунктом 9.11 додаткової угоди № 38 до кредитного договору передбачено не обов'язок, а право банку звернути стягнення як на заставлене майно, так і пред'явити вимоги до поручителів.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 9 серпня 2006 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ", та ТОВ «Армлит Донбасс» укладено кредитний договір № 13 (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 1 746 517,23 дол. США зі сплатою 11,5% річних, а в разі прострочення заборгованості 16,5% річних за безпідставне користування кредитом, з кінцевим терміном його погашення до 12 грудня 2014 року (в редакції додаткової угоди № 39 від 25 квітня 2014 року) (а.с. 20).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між банком та ОСОБА_5 1 серпня 2011 року укладено договір поруки №13/П2 (з наступними змінами та доповненнями), пунктом 2.1.1 якого передбачено, що порукою забезпечуються зобов'язання боржника перед кредитором у розмірі 25%. Відповідно пункту 6.1 договору порука припиняється з припиненням зобов'язання.

Пунктом 1. 2 статті 1 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань боржником в обсязі 25%. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки.

Разом із тим, пунктом 1.3 статті 3 договору поруки передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що порука припинилася, а він не отримував від позивача будь-якої вимоги про повернення кредитних коштів не спростовують висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо застосування частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на таке.

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору (пункт 6.1) встановлено, що він припиняється з припиненням зобов'язання.

Відповідно до пункту 14.1 додаткової угоди № 8 до кредитного договору сторони погодили, що повідомлення та/або документи вважаються отриманими позичальником на сьомий календарний день з дати реєстрації банком рекомендованого листа у відділенні поштового зв'язку (при цьому позичальник несе ризик отримання таких листів у строк, що перевищує сім календарних днів) або в день або в день особистого вручення позичальнику, зазначений в повідомленнях та/або документах.

Пунктом 3.1 статті 3 договору поруки передбачено, що у разі порушення зобов'язання боржником кредитор направляє поручителю письмову вимогу виконати зобов'язання (або певну його частину). Вимога кредитора буде достатньою для поручителя підставою виконати зобов'язання на суму, вказану в такій вимозі, без будь-яких застережень, умов чи вимог до кредитора про надання додаткової інформації чи документів.

Згідно із пунктами 3.2 і 3.3 статті 3 договору поруки відповідач зобов'язаний виконати пред'явлену банком вимогу у валюті зобов'язання в повному обсязі в строк не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання такої вимоги. У разі порушення поручителем строку виконання вимоги кредитора, поручитель повинен сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється на суму простроченого виконанням платежу за весь час прострочення.

Відповідно до пункту 7.3 договору поруки будь-які повідомлення та/або документи, що направляються сторонами одна одній у зв'язку з цим договором, повинні бути викладені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін. Повідомлення та/або документи вважаються надісланими з дати їх відправлення однією стороною іншій за адресою, зазначеною у цьому договорі. Сторони погодились, що повідомлення та/або документи вважаються отриманими поручителем на сьомий календарний день з дати реєстрації кредитором рекомендованого листа у відділенні поштового зв'язку (при цьому поручитель несе ризик отримання таких листів у строк, що перевищує сім календарних днів) або в день особистого вручення поручителю, зазначений в повідомленнях та/або документах.

8 серпня 2014 року ПАТ "ПУМБ" надіслало боржнику ТОВ «Армлит Донбасс» письмову вимогу з повідомленням про дострокове повернення кредиту та процентів за його користування в строк не пізніше трьох банківських днів від дати отримання цієї вимоги, що підтверджується фіскальним чеком УДППЗ «Укрпошта» (а.с. 31).

7 жовтня 2014 року вимога була надіслана поручителю ОСОБА_5, що підтверджується фіскальним чеком УДППЗ «Укрпошта» (а.с.33).

Однак відповідачем кредитні кошти у строки, передбачені вимогою не повернуто.

25 листопада 2014 року банк звернувся до суду із зазначеним позовом.

Оскільки 8 серпня 2014 року банк надіслав на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення кредитних коштів у повному обсязі, то відповідно банк змінив строк виконання основного зобов'язання, який згідно пункту 14.1 додаткової угоди № 8 до кредитного договору та змісту вимоги настав 20 серпня 2014 року (7 календарних днів + 3 банківські дні, без урахування 16 та 17 серпня 2014 року, які були вихідними днями).

З урахуванням положень статті 526 ЦК України та встановлених обставин про направлення ОСОБА_5 вимоги про дострокове виконання зобов'язання, строк пред'явлення вимоги до поручителя про повернення коштів необхідно обчислювати з моменту настання строку виконання зобов'язання у зв'язку із застосування права на повернення кредиту достроково.

Отже, строк виконання основного зобов'язання настав 20 серпня 2014 року, до суду із зазначеним позовом банк звернувся - 25 листопада 2014 року, тобто в межах шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання, а тому порука згідно частини четвертої статті 559 ЦК України не припинилася.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, в межах визначеного договором поруки обсягу відповідальності поручителя - 25 %, оскільки порука згідно частини четвертої статті 559 ЦК України не припинилась.

Посилання ОСОБА_5 на те, що він не отримував від суду першої інстанції повістки про виклик, що призвело до розгляду справи за його відсутності та порушення судом статей 6, 10, 74 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач був повідомлений про дату, час та місце слухання справи через оголошення у пресі. Крім того відповідач мав можливість брати участь в судовому засіданні та надавати свої доводи та аргументи. Проте в суді апеляційної інстанції в судовому засіданні ОСОБА_5 та його представник не з'явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Посилання заявника на те, що судами не були взяті до уваги інші договори, укладені між банком, ТОВ «Армлит-Донбасс» та ОСОБА_5, не заслуговують на увагу, оскільки за змістом статей 1054, 526, 553 ЦК України укладення між сторонами у справі інших договорів не може бути підставою для зміни та зменшення грошових зобов'язань, чи звільнення від виконання грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором і договором поруки, які є предметом розгляду у зазначеній справі.

Отже, рішення суду першої інстанції в його незмінній частині та рішення апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в його незмінній частині та рішення апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409-415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області

від 10 лютого 2015 року в його незмінній частині та рішення апеляційного суду Донецької області від 25 лютого 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцова

А.С. Олійник

Г.І. Усик