ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2018 року м. Кропивницький

справа № 392/159/17

провадження № 22-ц/781/205/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Голованя А.М.,

суддів: Гайсюка О.В., Єгорової С.М.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 2010 року володіє транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1, який придбав у ОСОБА_4

Автомобіль не зареєстрував на своє ім'я у зв'язку з відсутністю коштів. Коли ж у грудні 2016 року він вирішив зареєструвати транспортний засіб з'ясувалось, що власник автомобіля помер 11 квітня 2010 року.

Оскільки з 2010 року він безперервно та відкрито користується спірним автомобілем, сплачує страхові внески, ремонтує автомобіль і підтримує його в робочому стані, то вважає, що між сторонами мають місце правовідносини щодо набуття права власності на транспортний засіб за набувальною давністю.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне та необ'єктивне дослідження судом матеріалів справи, неналежну оцінку доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, які належним чином були повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. (ч.2 ст.372 ЦПК України)

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав, установлених статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником автомобіля марки ВАЗ 21081, реєстраційний номер НОМЕР_1 зазначено ОСОБА_4, який ІНФОРМАЦІЯ_1

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв його син ОСОБА_3 (а.с.75)

Володіння вказаним транспортним засобом ОСОБА_1 підтверджується тим, що позивач фактично тримає його у себе. (а.с. 10-20).

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі статтями 10, 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, а також встановивши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав, установлених статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Зокрема, правильним є висновок суду про те, що не знайшов свого підтвердження факт добросовісного заволодіння позивачем спірним нерухомим майном.

Крім того позивачем не доведено, що він відкрито та безперервно володіє автомобілем набутого ним на підставі договору протягом п'яти років з часу спливу позовної давності передбаченого ч.3 ст. 344 ЦК України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, з якого саме часу спірний транспортний засіб знаходиться у нього.

При цьому суд належним чином оцінив ту обставину, що позивач був обізнаним щодо власника спірного майна та підстав набуття ним права власності на це майно.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він уклав із відповідачем усний договір купівлі - продажу автомобіля у зв'язку з чим володіння ним є безтитульним, а тому це є підставою для визнання права власності на нього за набувальною давністю не ґрунтуються на доказах та законі.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час розгляду справи в суді) установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Отже, рішення суду підлягає залишенню без змін, з підстав передбачених п. 1 ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня виготовлення її повного тексту у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя:

Судді: