АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/183/18Головуючий по 1 інстанції Чубай В.В.
Категорія: 48 Доповідач в апеляційній інстанції Карпенко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючої Карпенко О.В.

суддів Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

секретаря Овчаренко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу, подану представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_4 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2017 року, постановленого під головуванням судді Чубая В.В. у залі судових засідань Чорнобаївського районного суду Черкаської області у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів ,-:

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл.

В обґрунтування позову вказувала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 1998 року (у шлюбі вона носила прізвище ОСОБА_3), який було розірвано в судовому порядку в жовтні 2010 року. Від шлюбу сторони мають спільну дочку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка за усною домовленістю між сторонами після розірвання шлюбу залишилася проживати з відповідачем. У зв'язку з цим, вказує позивачка, вона не зверталася до суду про стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя.

Після закінчення дочкою 9 класу відповідач відмовився утримувати і виховувати дочку і відправив її проживати до неї. З жовтня 2014 року дочка проживає з нею.

ОСОБА_5 вказує, що пропонувала ОСОБА_3 поділити порівну спільно нажите у шлюбі майно, проте відповідач відмовлявся, погрожував, потім обіцяв сплатити грошові кошти за частку у спільному майні, а тепер стверджує, що пройшов строк позовної давності. Позивачка вважає, що відповідач свідомо затягнув час щоб сплив термін позовної давності.

Оскільки відповідач відмовився поділити спільне майно подружжя у добровільному порядку, зазначає ОСОБА_5, вона змушена була звернутися до Чорнобаївського райсуду Черкаської області із даним позовом і просила постановити судове рішення, яким поділити наступне майно: будинок № 121 з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку та ведення особистого сільського господарства, два крісла вартістю 2500,00 грн., диван вартістю 5500,00 грн., телевізор «Samsung» вартістю 6000,00 грн., домашній кінотеатр вартістю 2000,00 грн., тумбочку під телевізор вартістю 1000,00 грн., покриття «ковролін» вартістю 1500,00 грн., штори в залу вартістю 2000,00 грн., два крісла-стільця вартістю 150, 00 грн. кожне на суму 300,00 грн., меблеву стінку (дитячий куток) вартістю 1600,00 грн., двоспальне ліжко з матрацом вартістю 1000,00 грн., комп'ютер з колонками, монітором, клавіатурою, мишкою вартістю 6000,00 грн., телевізор «Samsung» вартістю 2500,00 грн., ноутбук «Samsung» вартістю 5700,00 грн., штори в спальню вартістю 1500,00 грн., килим вартістю 400,00 грн., стіл вартістю 200,00 грн., кухонну стінку вартістю 800,00 грн., холодильник «Samsung» вартістю 5000,00 грн., шість табуреток вартістю 50 грн. кожна на суму 300,00 грн., кухонний комбайн вартістю 1500,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 1750,00 грн., пральну машину «SЕА» вартістю 1700,00 грн., газову плиту «дружковка» вартістю 400,00 грн., автомобіль «Нива-тойота», автопричіп вартістю 500,00 грн., гірський велосипед «Ardis» вартістю 1500,00 грн.

У березні 2015 року позивачка уточнила позовні вимоги і просила визнати за нею і відповідачем право власності на ? частину будинковолодіння з господарськими спорудами та ? частину земельної ділянки за кожним та визнати право власності за нею на таке майно: диван вартістю 5500 грн., домашній кінотеатр вартістю 2000 грн., меблеву стінку (дитяча) вартістю 1600 грн., комп'ютер з колонками, монітором, клавіатурою, мишкою вартістю 6000 грн., телевізор «Samsung» вартістю 2500 грн., ноутбук «Samsung» вартістю 5700 грн., мікрохвильову піч вартістю 1750 грн., пральну машину «СЕА» вартістю 1700 грн., гірський велосипед «Ардіс» вартістю 1500 грн., автопричіп вартістю 500 грн.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на наступне майно: крісла 2 штуки вартістю 2500 грн., телевізор «Samsung» вартістю 6000 грн., тумбочку під телевізор вартістю 1500 грн., штори в зал вартістю 2000 грн., крісло-стілець 2 штуки вартістю 300 грн., ліжко двоспальне з матрацом вартістю 1000 грн., штори в спальню вартістю 1500 грн., килим вартістю 400 грн., стіл вартістю 200 грн., кухонну стінку вартістю 800 грн., холодильник «Samsung» вартістю 5000 грн., табуретки 6 штук вартістю 300 грн., кухонний комбайн вартістю 1500 грн., плиту газову вартістю 400 грн.

Судові витрати просила стягнути з відповідача.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач та її представник відмовилися від позовних вимог в частині поділу рухомого майна між сторонами, проте наполягали на розподілі будинковолодіння з господарськими спорудами та земельної ділянки і просили визнати право власності на ? їх частину за кожною із сторін.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2017 року позов ОСОБА_5 - задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,312 га, розташовану по АДРЕСА_1 на території Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право власності по ? частині за кожним на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,312 га, розташовану по АДРЕСА_1 на території Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними спорудами (без врахування об'єктів самочинного будівництва), розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право власності по ? частині за кожним на житловий будинок з надвірними спорудами (без врахування об'єктів самочинного будівництва), розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Вважаючи рішення суду першої інстанції необґрунтованим, таким, що не відповідає обставинам справи і постановлене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, представник відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказує, що суд під час розгляду справи порушив принцип диспозитивності і вийшов за межі розгляду позовних вимог, клопотання позивача про продовження строку позовної давності не вирішив, проте задовольнив позов повністю. Розглядаючи заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності суд першої інстанції порушив принцип рівності сторін і надав перевагу показам позивача, що не були підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, судом не надано належної оцінки висновкам експертиз, не зазначено мотивів прийняття чи не прийняття їх висновків.

Суд не взяв до уваги вимоги п.2.3, п. 3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна і питання щодо їх поділу може вирішуватись тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

Зазначає, що об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч.2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 27 травня 2015 року встановлено, що житловий будинок це заблокована житлова будівля, до складу якої входять основна частина житлового будинку літ. «А-1», прибудова літ. «а», прибудова літ. «а'» та прибудова літ. «а''», господарські будівлі та споруди. Серед будівель та споруд як у основній частині, так і в господарських будівлях та спорудах є самочинні будівництва.

Приймаючи рішення суд залишив поза увагою, що в частині будинку, яка не є самочинною відповідач провів невід'ємні поліпшення власним коштом після розірвання шлюбу з позивачкою, загальна частка яких становить 13/100.

Враховуючи вищенаведене, представник ОСОБА_3- ОСОБА_4 просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 листопада 20017 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 повністю.

П. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Провадження у вказаній справі відкрито до набрання чинності редакції ЦПК України (15 грудня 2017 року), а тому розгляд скарги, у відповідності до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, продовжується за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга, подана представником ОСОБА_3 підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_5 вказувала, що відповідач відмовився поділити спільне майно у добровільному порядку, тому вона звернулася до суду для визнання спільним сумісним майном подружжя, та його поділу між сторонами у рівних частинах.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За таких обставин для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу.

За змістом ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 4 липня 2007 року (а.с. 64), ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 22 серпня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 5 жовтня 2010 року. ( том.1, а.с. 7)

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 7 лютого 2001 року серії АВО № 752547, ОСОБА_3 було придбано жилий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1. (том 1, а.с. 61)

Також, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 7 лютого 2001 року серії АВО № 752548, ОСОБА_3 було придбано земельну ділянку розміром 0,312 га., що знаходиться у віданні Чорнобаївської с/ради, для ведення особистого підсобного господарства площею 0,312 га. (том 1, а.с. 60)

Таким чином, ОСОБА_3 придбав спірні земельну ділянку та жилий будинок з надвірними спорудами, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність законних передумов для визнання земельної ділянки розміром 0,312 га., розташованої по АДРЕСА_1 на території Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області, спільним сумісним майном подружжя та визнання за ОСОБА_3 та за ОСОБА_5 права власності на ? частину вказаної земельної ділянки за кожним.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно визнання спільним сумісним майном подружжя житлового будинку з надвірними спорудами, який існував саме на момент розірвання шлюбу, тобто без врахування об'єктів самочинного будівництва, та його поділу між сторонами у рівних частинах, виходячи з наступного.

Відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 27 травня 2015 року у домоволодінні № 121 по вул. Шевченка, смт. Чорнобай, Чорнобаївський район, Черкаської області, маються об'єкти самочинного будівництва, а саме прибудова літ. «а'», прибудова літ. «а''», сарай літ. «Ж» (а.с. 121-123).

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч.2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що самочинно збудовані прибудови у домоволодінні № 121 по вул. Шевченка, смт. Чорнобай не є об'єктами права власності та не можуть бути предметом поділу, у зв»язку із чим суд першої інстанції обґрунтовано визнав спільною сумісною власністю сторін житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 саме без врахування об'єктів самочинного будівництва і правильно визнав за кожною із сторін право власності на його ? частину.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про пропуск ОСОБА_5 строку позовної давності щодо вимог про поділ майна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Тобто, визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

ОСОБА_5 дізналася про порушення свого права з моменту порушення ОСОБА_3 домовленості між подружжям щодо проживання їх дочки з відповідачем, а саме з вересня 2014 року, тому суд правильно зазначив, що позивачкою строк позовної давності не пропущений.

Інші доводи, наведені представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_4 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя - залишити без задоволення, зазначене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча Карпенко О.В.

судді Василенко Л.І., Нерушак Л.В.