Справа № 298/300/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 лютого 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря - Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2017 року в справі (298/300/17 головуюча Лютянська М.С.) за поданням державного виконавця Великоберезнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року державний виконавець Великоберезнянського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. Подання мотивував тим, що на виконанні у Великоберезнянському районному відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження № 52799397 з примусового виконання виконавчого листа № 298/281/16-ц, виданого Великоберезнянським районним судом 29.09.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної Казначейської служби України шкоди, заподіяної злочином в розмірі 1400000,00 грн., виконавчого збору на користь держави в сумі 140000,00 грн. Загальний борг становить 1540000,00 грн.. Сторонам виконавчого провадження було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.11.2016 року, в якій було зобов'язано боржника подати декларацію про доходи і майно, та попереджено його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Однак боржник ОСОБА_1 без поважних причин на виклики державного виконавця не з»являється до Великоберезнянського РВ ДВС.

Посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань за рішенням суду, а виконавчий документ про стягнення боргу на користь держави є обовязковим платежем для наповнення державного бюджету, невиконання якого боржником ОСОБА_1 ускладнює економічне становище держави, державний виконавець просив суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 07 березня 2017 року подання державного виконавця Великоберезнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, боржника ОСОБА_1 задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, боржника ОСОБА_1 до виконання обов'язків, покладених на нього рішенням Великоберезнянського районного суду від 21 червня 2016 року. Справа № 298/281/16-ц.

Копію ухвали для виконання надіслано до Великоберезнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та Адміністрації Державної прикордонної служби України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну та необґрунтовану, і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити. Вказує на те, що судом першої інстанції в ухвалі не зазначено жодних доказів на підтвердження доводів відділу ДВС про його ухилення від виконання зобов'язань за рішенням суду. За відсутності належних доказів про ухилення боржника від виконання рішення, суд помилково дійшов висновку щодо обґрунтованості подання. Зазначав, що він не ухиляється від виконання рішення суду. Невиконання ним зобов'язань зумовлено тим, що відбувши покарання за злочин, він не в змозі працевлаштуватися. До того ж, у нього на утриманні неповнолітня дитина та дружина інвалід 2-ї групи. У період з 22.11.2016 року по 13.11.2017 року він перебував за межами України, на підтвердження чого додав до апеляційної скарги копію закордонного паспорту, а тому не отримував виклики державного виконавця.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Державний виконавець у судове засідання не з»явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому його неявка згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Великоберезнянському районному відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження № 52799397 з примусового виконання виконавчого листа № 298/281/16-ц, виданого Великоберезнянським районним судом 29.09.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної Казначейської служби України шкоди, заподіяної злочином (в порядку регресу) в розмірі 1400000,00 грн..

Постановою державного виконавця Великоберезнянського РВ ДВС від 02.11.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа і зобов'язано боржника подати декларацію про доходи і майно, та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Постановою від 25.11.2016 року державного виконавця накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1

Також державним виконавцем здійснено ряд запитів, зокрема до відділу Держгеокадастру у Великоберезнянському районі щодо наявності зареєстрованої за ОСОБА_1 земельної ділянки; до Територіального сервісного центру щодо наявності зареєстрованих за боржником транспортних засобів; до Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області стосовно зареєстрованої за ОСОБА_1 сільськогосподарської техніки, до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб, про осіб-боржників, які отримують пенсію або ж які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, на які отримано відповіді.

Задовольняючи подання державного виконавця,суд першої інстанції виходив із того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями суду.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може за таких обставин.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Дане процесуальне положення кореспондується із вимогами матеріального права, зокрема п. 19 ч.3 ст. 18 Законом України "Про виконавче провадження» яким передбачено, що державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертається до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, зокрема, судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду.

При чому за змістом статей 10, 60 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань покладається, в даному випаду, на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Ухилення боржником від виконання зобов'язання за виконавчим провадженням, не є тотожним поняттю не виконання судового рішення.

За змістом ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: - утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; - за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб; - своєчасно з»являтися на вимогу виконавця.

У своєму поданні державний виконавець посилається на перелік вжитих ним заходів на примусове виконання рішення суду, а саме, - про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.11.2016 року, згідно якої зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно; - про вжиття заходів по накладенню арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження; - вчинення відповідних запитів щодо наявності у боржника рухомого та нерухомого майна, а також про наявність у боржника відкритих рахунків,отримання пенсії чи іншого доходу, на які отримано відповіді.

Разом з цим, у поданні державного виконавця взагалі відсутнє обґрунтування в чому саме полягає ухилення боржника від виконання зобов'язань по указаному виконавчому провадженню в розумінні обов'язків, які на нього покладені, як на боржника, по рішенню суду та Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що державним виконавцем не доведено обставин ухилення боржником від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а саме по собі посилання у поданні про ухилення боржника від виконання зобов'язань, за відсутності відповідних доказів про це, не свідчить про таке.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції у відповідності до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з постановленням по справі нового судового рішення, яким у поданні державного виконавця Великоберезнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2017 року - скасувати.

У поданні державного виконавця Великоберезнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча : Судді: