Провадження №2/523/1487/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря Шевчук М.Є.

представників: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» - про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогами в яких зазначив, що він з 03 січня 2013р. працював на посаді охоронника Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» (далі за текстом ГО «Комбі-2»). Останній день його роботи був 01 червня 2017р. На чергову зміну повинен був заступити 04 червня 2017р., втім на робочому місці був новий охоронник, та його до роботи не було допущено. Згодом він дізнався, що його було звільнено з займаної посади з 01 травня 2017р. на підставі наказу №7 від 26 квітня 2017р. за ст. 38 КЗпП України. Позивач зазначає, що він дійсно за вимогою голови правління ГО «Комбі-2» ОСОБА_4, який погрожував звільненням, писав заяву про його звільнення за власним бажанням. Позивач стверджує, що після 01 травня 2017р. він продовжив працювати охоронником до 01 червня 2017р. , тобто був допущений до роботи, а відтак його недопущення на роботу 04 червня 2017р. є протиправним, а як наслідок звільнення з займаної посади є незаконним. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить суд скасувати наказ про його звільнення, поновивши його на роботі. Просить стягнути з відповідача заробітну плату за відпрацьований травень 2017р. згідно штатного розпису та за весь час середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, позивач посилаючись на те, що в звязку з незаконним звільненням та невиплатою заробітної плати, на яку розраховував він та його непрацездатна донька, він опинився у скрутному матеріальному становище, йому не доставало грошей на саме необхідне, їжу, ліки, оплату комунальних послуг. Як наслідок, він втратив нормальні життєві звязки, та не міг вести нормальне життя, що вимусило його докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного образу життя. Таке становище призвело його до моральних страждань, які він оцінює в 5000 грн., які просить стягнути з відповідача. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_1 предявлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що вони задоволенню не підлягають у повному обсязі, так як під час звільнення ОСОБА_3 будь-яких порушень трудового законодавства з боку ГО «Комбі-2» допущено не було. На думку представника відповідача звільнення ОСОБА_3 було проведено на підставі його заяви з проставленням резолюції головою правління про дату такого вивільнення, тобто з 01 травня 2017р. Під час звільнення позивачу було сплачено заробітну плату за квітень 2017р., з урахуванням премії та компенсації за невикористану відпустку. Відсутність запису про звільнення ОСОБА_3 у трудовій книжці представник пояснив тим, що колишній голова правління ОСОБА_5 не передав трудові книжки працівників організації новопризначеному голові ОСОБА_6, що змусило останнього звертатися до самого ОСОБА_5, державних та правоохоронних органів. З метою внесення відомостей до трудової книжки про звільнення ОСОБА_3 йому 28.08.2017р. направлявся лист про необхідність зявитися до організації з трудовою книжкою, однак з часу вручення вказаного листа 01.09.2017р. , позивач так і не надав трудової книжки. Представник вважає, що не вручення наказу про звільнення ОСОБА_3 з посади не є порушенням ст. 47 КЗпП , оскільки останній з таким проханням не звертався. На думку представника ОСОБА_3 був пропущений строк повної давності про поновлення на роботі. Посилаючись на зазначені обставини просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 з 03 січня 2013р. був прийнятий на роботу на посаду охоронця ГО «Комбі-2» (а.с.5 оборот).

Згідно наказу №7 від 26 квітня 2017р. , виданого головою правління ГО «Комбі-2» ОСОБА_4, ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади з 01 травня 2017р. за ст.38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с.107). Підставою для звільнення стала заява ОСОБА_3 про його звільнення за власним бажанням від 26 квітня 2017р. без зазначення останнім дати свого звільнення (а.с.106). Копія наказу ОСОБА_3 не вручалась. Запис в трудовій книжці про таке звільнення проведений не був, в звязку з знаходженням трудової книжки у ОСОБА_3 на руках, яка була передана йому колишнім головою правління ОСОБА_5

З встановлених судом обставин убачається, що в ГО «Комбі-2» постійно працювали шість охоронників з яких цілодобово, позмінно чергували по два охоронника. Після звільнення ОСОБА_3, останній продовжував працювати охоронником до 01 червня 2017р. та був змінений наступною зміною охоронників. Після виходу на чергову зміну 04 червня 2017р., до робочого місця допущенний не був з мотивів його звільнення.

Вказані обставини були підтверджені допитаними у судовому засіданні свідками, зокрема свідком ОСОБА_7, яка також працювала охоронникам в ГО «Комбі-2», яка підтвердила, що ОСОБА_3 на протязі травня 2017р. змінював її чергу з охорони громадської організації. Останній раз вона відпрацювала 03 червня 2017р., її повинен був змінити ОСОБА_3, проте після приходу на роботу його не було допущено.

Показаннями свідка ОСОБА_8, охоронника ГО «Комбі-2» також підтверджено факт роботи ОСОБА_3 на протязі травня 2017р. за встановленими змінами чергування. Аналогічні покази дав в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, який працював в організації технічним працівником, та зазначив, що він займав вказану посаду до 02 червня 2017р. На протязі травня 2017р. він постійно бачив ОСОБА_3, який заступав на зміну охоронником.

Свідок ОСОБА_5, який до 21 квітня 2017р. займав посаду голови правління ГО «Комбі-2» зазначив, що незважаючи на припинення його повноважень, він на протязі травня 2017р. приходив на територію ГО «Комбі-2» де бачив ОСОБА_3, який працював охоронником. Свідок пояснив, що дійсно в нього залишаються документи організації в тому числі і трудові книжки, які він намагався за актом приймання-передачі віддати ОСОБА_6 Проте, після відмови їх прийняти, він роздав трудові книжки робітникам, в тому числі і ОСОБА_3

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Крім того, факт продовження роботи ОСОБА_3 на протязі травня 2017р. підтверджується представленим позивачем оригіналом журналу приймання змін чергування охоронниками ГО «Комбі-2», який прошитий, пронумерований , підписаний діючим на той час головою правління ОСОБА_5 та скріплений печаткою організації. З вказаного журналу убачається, що такий був розпочатий у квітні 2017р (а.с.87-97). Судом не приймається до уваги наданий позивачем аналогічний журнал який містить інформацію про здачу та прийняття змін чергування в період з 29 травня по 03 червня 2017р., оскільки вказаний журнал був заведений охоронником ОСОБА_7, яка не має достатніх повноважень для його посвідчення (а.с.82-84).

Правовідносини, які виникли між сторонами з урахування спору регулюються Кодексом законів про працю України, зокрема частиною 1 статті 38, якою передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Аналіз вказаної норми дає підстави дійти висновку, що працівник має право в будь-який час розірвати трудовий договір, письмово попередивши власника про звільнення за два тижні. За відсутності вімоги працівника про його звільнення до закінчення двотижневого строку, з поважних причин, перелік яких зазначений у вказаній нормі, власник не вправі звільнювати працівника до закінчення двотижневого строку після подачі працівником заяви про звільнення. Порушення такого порядку є безумовною підставою для поновлення звільненого працівника.

Крім того, частина 2 вказаної вище статті, також визначає, що якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Отже, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, з урахуванням закону, який регулює виниклі правовідносини, суд вважає, що ОСОБА_3 було звільнено з порушенням порядку передбаченого ст. 38 КЗпП України, оскільки, таке відбулось до спливу двотижневого строку, передбаченого законом, втім ОСОБА_3 про звільнення до закінчення вказаного строку до ГО «Комбі-2» не звертався. З вказаного обґрунтування суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, що звільнення позивача з 01 травня 2017р. відбулось за резолюцією голови правління, так як таке суперечить вимогам закону. При таких обставинах наказ №7 від 26 квітня 2017р. в частині звільнення ОСОБА_3 не може вважатися законним та підлягає скасуванню з поновленням на роботі ОСОБА_3

Більш того, суд при вирішенні спору критично відноситься до того, що після звільнення ОСОБА_3 останній продовжив працювати до 01 червня 2017р., без належного оформлення, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи. Тобто, з боку голови правління ОСОБА_4 були штучно створені умови для роботи працівника, який де-юре був звільнений, втім де-факто продовжував виконувати роботу без належного укладення трудового договору, що є недопустимим. Отже, суд вважає, що предявлені позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати за травень 2017р. є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення заробітної плати за відпрацьований час суд виходить з того, що розмір заробітної плати ОСОБА_3, як охоронника, складав 3200,00 грн. на місяць, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу, отриману з Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси (а.с.8).

Суд критично відноситься до представленої з боку відповідача копії відомості про виплату грошей №1 від 12 травня 2017р., оригінал якої так і не був представлений відповідачем незважаючи на вимогу суду, в якій зазначено, що ОСОБА_3 особисто отримав заробітну плату за квітень 2017р., з урахуванням обовязкових податків, в розмірі 4347,00 грн., оскільки ОСОБА_3 заперечував, як факт отримання грошових коштів так і належність йому підпису поставленого у вказаній відомості напроти його прізвища. Такі ж самі заперечення висловлював у судовому засіданні і допитаний свідок ОСОБА_9

Задовольняючи позовні вимоги про поновлення на роботі суд, в силу ч.3 ст.235 КЗпП, вважає за необхідне стягнути з ГО «Комбі-2» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 червня 2017р. по день розгляду даної справи 15 лютого 2018р. виходячи з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100. Так, за останні два місця (березень, квітень 2017р.) ОСОБА_3 була нарахована заробітна плата в розмірі 3200,00 грн. та 5400,00 грн. відповідно. За вказані два місяці ОСОБА_3 відпрацював 20 робочих днів. Шляхом ділення сумарної суми заробітку за останні два місяці (8600,00грн) на загальну кількість відпрацьованих днів за той же період (20днів), визначається середньоденна сума заробітку, яка складає 430,00 грн. Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача дорівнює 36550,00 грн. (430 грн. х 85 робочих дня).

Суд відхиляє посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку на звернення до суду з вимогами про поновлення на роботі виходячи з наступного обґрунтування.

Так, згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, вказаною нормою передбачено відрахування строку на звернення до суду з позовом про незаконне звільнення не з дати обізнаності особи про її звільнення, а з дня вручення їй копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як було встановлено судом та зазначено вище, наказ про звільнення ОСОБА_3 вручений не був, що фактично підтвердив представник відповідача у судовому засіданні, а таке вручення фактично відбулось в судовому засіданні після його витребування та представлення з боку відповідача. Не проводилась запису про звільнення та не видавалась ОСОБА_3 і трудова книжка, оскільки така перебувала на руках у позивача. Пропозиція про внесення запису про звільнення ОСОБА_3 надійшла останньому 01 вересня 2018р. З позовними вимогами про порушення своїх прав ОСОБА_3 звернувся до суду 13 вересня 2019р.

Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Виходячи з того, що з боку відповідача були порушені охоронювані законом трудові права ОСОБА_3, незаконне звільнення з займаної посади призвело останнього до необхідності з його боку докладати додаткових зусиль для організації свого звичайного образу життя, суд вважає, що позивачу було завдано моральну шкоду, що є підставою для її стягнення згідно ст.237-1 КЗпП України. При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить з принципів виваженості, розумності та справедливості та враховує ту обставину, що порушення прав позивача тривало значний час - вісім місяців. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 3000,00 гривень.

Згідно ст.141 ЦПК України з ГО «Комбі-2» на користь держави слід стягнути несплачений судовій збір в розмірі 2114,40 грн., який складається з позовної вимоги майнового характеру в розмірі 704,80 грн. та дві вимоги немайнового характеру в розмірі 1409,60 грн.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 12,13,76,141, 259,263-265,268, 279,430 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати наказ №7 від 26 квітня 2017р. громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» () про звільнення ОСОБА_3 з посади охоронника.

Поновити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (іпн.) на посаді охоронника громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» ().

Стягнути з громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» () невиплачену заробітну плату за травень 2017р. в розмірі 3200,00 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.06.2017р. по 15.02.2018р. в розмірі 36550,00 гривень, завдану моральну шкоду в розмірі 3000,00 гривень.

Стягнути з громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» () на користь держави судовий збір в розмірі 2114,40 гривень.

В частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 15 лютого 2018р.

Суддя