АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
Справа № 2/2218/1309/11
Провадження № 22-ц/792/108/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю: позивачів ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

ОСОБА_8,

ОСОБА_9,

ОСОБА_10,

ОСОБА_11,

ОСОБА_12,

ОСОБА_13,

представників позивачів ОСОБА_14,

ОСОБА_15,

представника відповідача ОСОБА_16,

представників третіх осіб ОСОБА_17,

ОСОБА_18,

ОСОБА_19,

прокурора Параскевича О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_20, ОСОБА_4, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_6, ОСОБА_27, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_28, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, треті особи - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області, Хмельницька міська рада, до Колективного виробничого підприємства «ПМК-33», Хмельницького бюро технічної інвентаризації, Хмельницької обласної державної адміністрації, Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, треті особи - Хмельницька обласна рада, Міське комунальне підприємство «Хмельницьктеплокомуненерго», Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015», ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, про визнання договору купівлі-продажу державного майна частково недійсним, визнання акту передачі майна державного підприємства та права колективної власності на нерухоме майно недійсними, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_23, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_28, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Першого заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури, Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2017 року,

встановив:

У липні 2009 року ОСОБА_20, ОСОБА_4, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_6, ОСОБА_27, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_28, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 звернулися до суду з уточненим у подальшому позовом, третя особа - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області, до Колективного виробничого підприємства «ПМК-33» (далі - КВП «ПМК-33»), Хмельницького бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) про визнання договору купівлі-продажу державного майна частково недійсним, визнання акту передачі майна державного підприємства та права колективної власності на нерухоме майно недійсними, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позивачі зазначили, що вони є мешканцями гуртожитку по АДРЕСА_1, який належав до комунальної власності Хмельницької обласної ради. 20 липня 1994 року між комітетом економіки Хмельницької обласної державної адміністрації та організацією орендарів Хмельницької ПМК-33 укладено договір купівлі-продажу державного майна, за умовами якого члени організації орендарів придбали цілісний майновий комплекс вказаного підприємства. Гуртожиток відносився до державного житлового фонду та не був включений до об'єкту приватизації державного майна, натомість орган приватизації за фіктивним актом передачі майна від 30 червня 1994 року передав його покупцю, після чого БТІ неправомірно зареєструвало право колективної власності організації орендарів на це приміщення. Оскаржуваний правочин не відповідає вимогам закону та в силу ст. 48 ЦК Української РСР (в редакції Закону від 18 липня 1963 року) є недійсним, а КВП «ПМК-33» як правонаступник орендного підприємства незаконно набув право власності на нерухоме майно та відмовляється передати гуртожиток у комунальну власність міста, що призводить до порушення прав його мешканців.

За таких обставин ОСОБА_20, ОСОБА_4, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_6, ОСОБА_27, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_28, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 просили суд:

визнати договір купівлі-продажу державного майна від 20 липня 1994 року в частині придбання організацією орендарів Хмельницької ПМК-33 гуртожитку по АДРЕСА_1, недійсним;

визнати акт передачі майна державного підприємства від 30 червня 1994 року недійсним;

визнати право колективної власності КВП «ПМК-33» на нерухоме майно - гуртожиток по АДРЕСА_1, недійсним;

зобов'язати БТІ скасувати державну реєстрацію права власності КВП «ПМК-33» на вказаний гуртожиток.

Перший заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури (далі - Прокурор) вступив у справу за своєю ініціативою з метою захисту прав та інтересів держави.

Суд залучив Хмельницьку міську раду (далі - Міська рада) до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів.

Також суд залучив Хмельницьку обласну державну адміністрацію та Реєстраційну службу Хмельницького міськрайонного управління юстиції до участі у справі як співвідповідачів, а Хмельницьку обласну раду (далі - Обласна рада), Міське комунальне підприємство «Хмельницьктеплокомуненерго», Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» (далі - ТОВ «ЖЕД ПМК 2015»), ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68., ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89 - як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2017 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що оспорюваний правочин відповідає вимогам закону, а права позивачів у спірних правовідносинах не порушені, до того ж позов заявлено ними до неналежних відповідачів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_23, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_28, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі Прокурор просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неправильне застосування та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі Міська рада просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

При цьому ОСОБА_4, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_23, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_28, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Прокурор і Міська рада зазначили, що гуртожиток не увійшов до об'єкту приватизації майна Хмельницької ПМК-33, а комітет економіки Хмельницької обласної державної адміністрації не мав повноважень на його відчуження, внаслідок чого оспорюваний договір купівлі-продажу не відповідає вимогам закону. Також апелянти вказали на те, що суд не дав належної оцінки дослідженим доказам, а тому його висновки про недоведеність порушення прав позивачів і необґрунтованість позову є помилковими.

Заперечуючи проти апеляційних скарг, представник КВП «ПМК-33», ОСОБА_16, і представник ТОВ «ЖЕД ПМК 2015», ОСОБА_18, зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що будинок по АДРЕСА_1, є гуртожитком для одинаків на 400 місць, який був прийнятий в експлуатацію на підставі рішення Хмельницького міськвиконкому від 4 жовтня 1973 року № 20. Цей гуртожиток перебував у господарському віданні та на балансі Пересувної механізованої колони № 33 (м. Хмельницький).

Виконавчий комітет Обласної ради рішенням від 15 січня 1992 року № 5 уповноважив комітет економіки облвиконкому здійснювати розпорядження і управління комунальною власністю області, виконувати на території області функції регіонального фонду державного майна.

Розпорядженням Представника Президента України у Хмельницькій області від 20 травня 1992 року № 26 комітет економіки Хмельницького облвиконкому реорганізовано у комітет економіки Хмельницької обласної державної адміністрації.

Згідно Положення про комітет економіки Хмельницької обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням Представника Президента України у Хмельницькій області від 20 липня 1992 року № 114, комітет економіки є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки у банках і печатку. Комітет має право укладати від свого імені договори, набувати майнових і немайнових прав, бути позивачем і відповідачем у суді.

14 липня 1992 року Обласна рада прийняла рішення № 3, яким затвердила перелік об'єктів комунальної власності області та уповноважила обласну державну адміністрацію здійснювати управління комунальною власністю області в межах визначених повноважень, а саме здійснювати передачу в оренду майна державних підприємств, установ і організацій (здійснення повноважень орендодавця) та здійснювати приватизацію цього майна.

Рішенням Обласної ради від 3 вересня 1993 року № 5 внесено зміни до «Переліку об'єктів комунальної власності області», затвердженого рішенням Обласної ради від 14 липня 1992 року № 3. До цього переліку включено Пересувну механізовану колону № 33 (м. Хмельницький).

30 червня 1994 року комітет економіки Хмельницької обласної державної адміністрації та організація орендарів Хмельницької ПМК-33 уклали договір про внесення змін до договору оренди від 1 січня 1992 року, згідно якого організація орендарів прийняла в оренду з викупом цілісний майновий комплекс Хмельницької ПМК-33. При цьому сторони визначили, що власником орендованого майна до моменту його повного викупу залишається Обласна рада (пункт 1.2.1).

У подальшому комітет економіки Хмельницької обласної державної адміністрації та організація орендарів Хмельницької ПМК-33 уклали договір купівлі-продажу державного майна від 20 липня 1994 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Гусєвою Л.В. (реєстраційний № 1-3163), за умовами якого комітет економіки продав, а організація орендарів купила державне майно цілісного майнового комплексу Хмельницької ПМК-33, що перебуває у комунальній власності Обласної ради.

Відповідно до п. 1. 3 договору об'єкт приватизації продано за 658 000 тис. крб.

На підставі цього договору сторони склали акт передачі майна державного підприємства від 29 липня 1994 року (помилково датований 30 червня 1994 року), за яким комітет економіки передав організації орендарів державне майно Хмельницької ПМК-33, в тому числі гуртожиток по АДРЕСА_1.

КВП «ПМК-33» є правонаступником орендного підприємства, створеного організацією орендарів Хмельницької ПМК-33.

28 лютого 2002 року БТІ видало реєстраційне посвідчення, згідно якого цілісний майновий комплекс, що розташований по АДРЕСА_2, та зареєстрований за організацією орендарів Хмельницької ПМК-33 на праві колективної власності на підставі договору купівлі-продажу від 20 липня 1994 року, належить КВП «ПМК-33».

Зазначені обставини визнані учасниками справи та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність» (далі - Закон № 697-ХІІ), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, право колективної власності виникає на підставі: добровільного об'єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань; передачі державних підприємств в оренду; викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод.

Об'єктами права власності колективу орендарів є вироблена продукція, одержані доходи та інше майно, придбане на підставах, не забороне6них законом. У власності колективного підприємства є вироблена продукція, одержані доходи, а також інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом (ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону № 697-ХІІ).

Статтею 1 Закону України від 4 березня 1992 року № 2163-ХІІ «Про приватизацію майна державних підприємств» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2163-ХІІ) встановлено, що приватизація майна державних підприємств України - це відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб.

Одним із способів приватизації є викуп майна державного підприємства, зданого в оренду (ч. 1 ст. 15 Закону № 2163-ХІІ).

В силу ч. 1 ст. 17 Закону № 2163-ХІІ викуп державного майна, договір оренди якого укладено з правом його викупу, провадиться відповідно до Закону України «Про оренду майна державних підприємств та організацій».

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 28 Закону України від 10 квітня 1992 року № 2269-ХІІ «Про оренду майна державних підприємств та організацій», орендар має право на викуп об'єкта оренди, якщо це передбачено договором відповідно до законодавства України. Організація орендарів (орендар) має право на укладення договору оренди з викупом орендованого майна не пізніше трьох років з дня укладення (приведення у відповідність з цим Законом) договору оренди, якщо орендоване майно не віднесено до об'єктів, приватизацію яких заборонено законодавчими актами України, та якщо це не суперечить Державній програмі приватизації.

Згідно зі ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції Закону від 18 липня 1963 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Із положень ст. 225 ЦК Української РСР (в редакції Закону від 18 липня 1963 року) слідує, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Докази у справі достовірно вказують на те, що КВП «ПМК-33» як правонаступник орендного підприємства, створеного організацією орендарів Хмельницької ПМК-33, набуло право власності на майно цього підприємства в порядку приватизації державного майна.

При цьому організація орендарів Хмельницької ПМК-33 придбала державне майно на реалізацію свого права на викуп об'єкта оренди, що було передбачено нормами чинного законодавства та умовами договору оренди.

Майно Хмельницької ПМК-33 перебувало у комунальній власності Обласної ради, яка уповноважила Хмельницьку обласну державну адміністрацію в особі її комітету економіки розпоряджатися цим майном, у тому числі здійснювати його приватизацію.

У свою чергу, комітет економіки Хмельницької обласної державної адміністрації на час приватизації мав статус юридичної особи та був наділений власником майна повноваженнями на його відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 2163-ХІІ до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належить майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами.

В силу ч. 2 ст. 3 Закону № 2163-ХІІ дія цього Закону не поширюється на приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а також об'єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

Пунктом 42 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1993 року № 717, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що вартість майна цілісного майнового комплексу зменшується на вартість майна державного житлового фонду, який приватизується відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Разом із тим, як передбачено ст. 1, п. 2 ст. 2 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2482-ХІІ), до державного житлового фонду, який підлягав приватизації на користь громадян України, відносився житловий фонд місцевих Рад та житловий фонд, який знаходився у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ, крім кімнат у гуртожитках.

В разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебував державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) підлягав передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів (ч. 2 п. 9 ст. 8 Закону № 2482-ХІІ).

Отже на момент проведення приватизації майна Хмельницької ПМК-33 гуртожитки не відносилися до об'єктів державного житлового фонду, який підлягав приватизації громадянами України чи підлягав передачі у комунальну власність відповідних Рад, і могли бути включені до вартості майна підприємств, які підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони не існувало.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 2163-ХІІ, товариству покупців, створеному працівниками підприємств згідно з статтею 8 цього Закону, яке стало власником свого підприємства в результаті викупу підприємства, купівлі його на аукціоні, за конкурсом, придбання 51 і більше відсотків акцій, за його згодою відповідний державний орган приватизації безоплатно передає об'єкти соціально-побутового призначення, створені за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) зазначеного підприємства із зменшенням ціни, за яку було придбано майно підприємства, на суму початкової ціни зазначеного майна. Ці пільги поширюються на викуп державного майна орендними підприємствами.

Докази у справі, зокрема висновки судово-економічної експертизи № 303 від 30 червня 2010 року та № 1246/1247/1248/12-44 від 24 липня 2012 року (т. 1 а.с. 209-214, т. 2 а.с. 65-77), вказують на те, що до вартості цілісного майнового комплексу Хмельницької ПМК-33, зазначену в акті оцінки вартості майна орендного підприємства Хмельницька ПМК-33, затвердженому Головою комітету економіки Хмельницької облдержадміністрації Романюк Л.Л. 30 червня 1994 року, увійшов гуртожиток на 400 місць, 1973 року побудови, за інвентарним № 159, первісною вартістю 458 052 крб. Ці висновки експерта узгоджуються з письмовими доказами у справі.

Таким чином, спірний гуртожиток увійшов до складу майна (цілісного майнового комплексу) Хмельницької ПМК-33, яке в порядку приватизації набуло КВП «ПМК-33», що не заборонено діючим законодавством.

Акт передачі майна державного підприємства від 30 червня 1994 року (т. 1 а.с. 26-27, 104-105) містить посилання на те, що його складено згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 20 липня 1994 року. Ця неправильність дати складання акта є опискою, яка оговорена сторонами (т. 1 а.с. 247).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК Української РСР (в редакції Закону від 18 липня 1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Оцінивши в сукупності докази у справі, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оспорюваний договір купівлі-продажу державного майна від 20 липня 1994 року відповідає вимогам закону, внаслідок чого підстави для визнання його недійсним відсутні.

Посилання ОСОБА_4, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_23, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_28, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Прокурора та Міської ради на відсутність у комітету економіки Хмельницької обласної державної адміністрації повноважень на відчуження майна Хмельницької ПМК-33, невключення гуртожитку до об'єкту приватизації та фальсифікацію акта передачі майна державного підприємства не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Не знайшли свого об'єктивного підтвердження й інші доводи апеляційних скарг щодо незаконності оспорюваного правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України (в редакції на час подання позивачами позовної заяви до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦПК України (в тій же редакції) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

ОСОБА_20, ОСОБА_4, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_6, ОСОБА_27, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_28, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 не були стороною оспорюваного договору купівлі-продажу, а докази у справі не вказують на те, що цим правочином порушені їх права.

До того ж, за судовими рішеннями (т. 8 а.с. 229-237, т. 9 а.с. 69-75) ОСОБА_5, ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 виселені з гуртожитку як такі, що вселилися у нього з порушенням встановленого порядку.

Позивачі заявили позов до БТІ, Хмельницької обласної державної адміністрації та Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, які не є безпосередніми учасниками спірних правовідносин і належними відповідачами у справі, отже, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ці позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Натомість, Обласна рада, яка була власником спірного майна на час його приватизації та фактично стороною оспорюваного правочину, залучена до участі у справі як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Після роз'яснення судом права на вчинення процесуальних дій, у тому числі норм ст. 33 ЦПК України (в редакції закону на час розгляду справи в суді), позивачі не звернулися до суду з відповідним клопотанням про залучення Обласної ради до участі у справі як співвідповідача.

За таких обставин висновок суду про безпідставність позовних вимог є правильним.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_23, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_28, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Першого заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури, Хмельницької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 6 лютого 2018 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ Т.В. Спірідонова

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_92

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 20