Справа № 464/3573/15-ц
пр.№ 2/464/542/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2018 року Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Чорна С.З.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

за участю: відповідача/позивача ОСОБА_2,

представника відповідача/позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні в порядку проведення його поділу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, що в спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частку транспортного засобу марки «Daewoo», модель «Nexia 1.5», д.н.з. НОМЕР_1, у власності відповідача залишити 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частку транспортного засобу марки «Daewoo», модель «Nexia 1.5», д.н.з. НОМЕР_1. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати у виді сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що з 06.08.2006 перебувала у шлюбі з відповідачем, який 17.03.2015 був розірваний, про що Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ складено відповідний актовий запис №37. У їх спільній сумісній власності перебуває квартира АДРЕСА_2, яка набута за договором довічного утримання, що був укладений в інтересах їхньої сімї, між відповідачем і ОСОБА_6, 1930р.н. та транспортний засіб автомобіль НОМЕР_2, який був придбаний у кредит за відповідним договором №620/30-185 укладеним 27.03.2008, в інтересах їхньої сімї, між нею та ПАТ «Укрсоцбанк». Для забезпечення її можливості розпоряджатися вище зазначеним майном, необхідна їх домовленість, яка укладається у формі договору, який підлягає нотаріальному посвідченню. Однак, відповідач систематично ухиляється від розгляду її пропозиції укласти такий договір, а тому прийшла до висновку про відсутність у нього наміру домовлятися про поділ майна.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5 про поділ подружнього майна, в якій просив поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності, виділивши йому у власність транспортний засіб марки «Daewoo», модель «Nexia 1.5», д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 56 540 грн., а відповідачці ОСОБА_5 виділити у власність рухоме майно, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_3, а саме: меблі, два телевізори та побутову техніку вартістю 56 540 грн. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідачка ОСОБА_5, в порушення вимог п.3 ст.368 ЦК України, не вказала в своїй позовній заяві все майно яке було набуте ними за час шлюбу. Це зокрема меблі та побутова техніка, які знаходяться в квартирі відповідачки за адресою: м.Львів, вул.Замарстинівська, 144/52. Так, в 2007 році придбано телевізор марки «Вестел» та меблі. В 2011 році відповідачкою було укладено з ТзОВ «Фокстрот» споживчий кредит на купівлю побутової техніки на суму 11000 грн. А в 2014 році було придбано шафу-купе та мякий куток вартістю 8500 грн. в салоні меблів «Альфа Ленд». 27.03.2008 відповідачкою ОСОБА_5 було укладено кредитний договір з ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 56 540 грн. для купівлі транспортного засобу марки «Daewoo», модель «Nexia 1.5». Даний кредит погашено. Відповідачка, попри те, що по документах є власником даного автомобіля, але посвідчення водія немає, таким фактично не користується. В січні 2015 року подружні відносини між ними було припинено, він залишив відповідачку та проживав окремо, при цьому вказав, що спільного господарства вони не вели, спільного бюджету не мали. Шлюб між ними було розірвано 17.03.2015. Раніше, 18.08.2009 між ним та його бабою ОСОБА_6, по її проханню, було укладено договір довічного утримання, згідно якого вона після смерті залишає йому у власність квартиру, а він відповідно зобовязується надавати їй довічне матеріальне забезпечення за її бажанням. Баба до дня смерті 19.02.2015 проживала у спірній квартирі, а він проживав у квартирі відповідачки. До дня смерті баби дана квартира не використовувалась в інтересах їхньої сімї, жодних витрат по утриманню баби та її квартири відповідачка не понесла. Маючи пенсію баба утримувала себе і квартиру, а він лише доглядав останню. Після смерті баби договір довічного утримання припинився. Відповідно по п.13 договору згідно ст.334 ЦК України право власності на квартиру виникає у набувача з моменту державної реєстрації, а саме 05.03.2015, коли вони вже проживали окремо. Вказує, що вартість усього рухомого майна, яке знаходиться у відповідачки, а саме: телевізор «Вестел», газова плита, холодильник, телевізор «Соні», шафа, мякий куток, кухонна стінка, кухонний стіл, крісла (4 шт.), шафа-купе, мякий куток, меблева стінка, прихожа, килимова доріжка, люстра, пластикове вікно складає 56 540 грн., на частку яких він також претендує. Пропонує наступний спосіб поділу спільного майна, за яким у його власності залишається автомобіль «Daewoo», а відповідачці виділяється рухоме майно, яке знаходиться у її квартирі.

Ухвалою від 04.08.2015 в порядку забезпечення позову накладено арешт на спірне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер обєкта 01), яка згідно договору довічного утримання № 2187 виданого 18.08.2009 приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_7, належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності.

12.10.2015 позивач ОСОБА_5 за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом подала суду заперечення щодо позовних вимог зустрічної позовної заяви, згідно яких вказала, що усі меблі, що зазначені у зустрічному позові, були придбані її батьками і виключно за їхні кошти, відтак не належать до спільного майна подружжя. Стосовно розподілу побутової техніки, то в даному випадку звертає увагу на вимоги ч.1 ст.190 ЦК України, згідно якої у разі поділу спільного майна подружжя підлягають поділу не тільки речі, але й майнові права та обовязки, що є обєктом права їх спільної сумісної власності. Відповідач за первісним позовом у своїй зустрічній позовній заяві вимагає поділу прав на побутову техніку, що придбана за кредитним договором дія якого не закінчена, проте нічого не згадує про поділ обовязків за цим договором. Вважає, що за таких обставин, вимога відповідача в частині поділу майнових прав на побутову техніку, у той спосіб як вона викладене у зустрічному позові, не підлягає задоволенню.

Ухвалою від 13.10.2015 було прийнято до провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ майна, що в спільній сумісній власності та обєднано його в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку проведення його поділу.

Ухвалою від 26.02.2016 у даній справі було призначено товарознавчу експертизу щодо встановлення дійсної вартості транспортного засобу - автомобіля марки «Daewoo» модель «Nexia 1,5», д.н.з. НОМЕР_1, з урахуванням його зношення та вартості побутового майна (техніки та меблів) зазначеного у зустрічній позовній заяві, яке знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Замарстинівська, 144/52, проведення якої було доручено експерту ПП «Експерт-Тур-Проект» ОСОБА_8 На час проведення експертного дослідження провадження у справі було зупинено.

Ухвалою від 29.03.2017, з огляду на відсутність у оцінювача ОСОБА_8 кваліфікаційного свідоцтва судового експерта матеріали та у звязку із поверненням цивільної справи № 464/3573/15-ц до суду без проведення експертизи, було відновлено провадження у справі.

Ухвалою від 26.04.2017 у даній справі було призначено товарознавчу експертизу щодо встановлення дійсної вартості транспортного засобу - автомобіля марки «Daewoo» модель «Nexia 1,5», д.н.з. НОМЕР_1, з урахуванням його зношення та вартості побутового майна (техніки та меблі) зазначеного у зустрічній позовній заяві, яке знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Замарстинівська, 144/52, проведення якої було доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (м.Львів, вул.Липинського, 54). На час проведення даного експертного дослідження провадження у справі було зупинено.

Ухвалою від 09.10.2017, у звязку із завершенням проведення судової товарознавчої експертизи, складення експертом висновку за № 2889 від 29.09.2017, а також з огляду на повідомлення №2890 про неможливість надання висновків судової товарознавчої експертизи від 29.08.2017 в частині встановлення вартості побутового майна (техніки та меблі), було відновлено провадження у справі та призначено її судовий розгляд.

04.12.2017 відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_9 подав уточнення до позову, в якому просив поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності, виділивши йому у власність транспортний засіб марки «Daewoo», модель «Nexia 1.5», д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 77 225 грн., а відповідачці ОСОБА_10 виділити у власність рухоме майно, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_3, а саме: меблі, два телевізори та побутову техніку вартістю 56 540 грн. з виплатою ОСОБА_11 на користь ОСОБА_5 грошової компенсації у різниці часток в майні, що є в спільній сумісній власності в сумі 10 342,50 грн. У задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку його поділу просив відмовити. Стягнути з ОСОБА_12 на його користь судові витрати по сплаті судового збору, витрати на проведення експертизи та правову допомогу.

21.12.2017 позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 подала заяву щодо ухвалення судом часткового рішення у справі, в якій просила ухвалити часткове рішення яким визнати за нею право власності на: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частку транспортного засобу марки «Daewoo», модель «Nexia 1.5», д.н.з. НОМЕР_1, а у власності відповідача залишити 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частку транспортного засобу марки «Daewoo», модель «Nexia 1.5», д.н.з. НОМЕР_1.

Ухвалою від 21.12.2017, на підставі пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017, справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні в порядку проведення його поділу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ майна, що в спільній сумісній власності прийнято розглядати в порядку загального позовного провадження.

06.02.2018 позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 подала відзив на уточнений зустрічний позов, відповідно до змісту якого вказувала про хибність правової позиції позивача за зустрічним позовом, оскільки жодна річ, яка знаходилась у помешканні її батьків (включаючи ті, на які вказує позивач за зустрічним позовом) станом на 15.03.2015 - день складання Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції актового запису № 37 про розірвання шлюбу між нею і позивачем за зустрічним позовом, не належала ОСОБА_2 на правах спільної сумісної власності. Побутова техніка, яка була придбана нею згідно кредитного договору № 2 від 13.01.2014, станом на 15 березня 2015 року, перебувала у спільній частковій, а не сумісній з ОСОБА_2, власності, де співвласниками були - вона, з одного боку, і ПАТ «Перший український міжнародний банк», з іншого боку. Станом на 15.03.2015, їй належала частка, яка відповідає у відсотках сумі сплаченій за 13 місяців із 36 передбачених кредитним договором. Відповідно, інша частка прав на зазначену побутову техніку, що відповідає оплаті за 23 місяці передбачених кредитним договором, станом на 15.03.2015, належала ПАТ «Перший український міжнародний банк». З огляду вище наведеного, зважаючи на обставину не надання позивачем за зустрічним позовом доказів своєї участі у придбанні спірного майна, керуючись ст.178 ЦПК пропонує позивачеві, за зустрічним позовом, відмовитись встановленим порядком від вимог зустрічного позову або надати суду докази своїх прав на спірне майно.

06.02.2018 позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 у звязку із переходом на власне дівоче прізвище „Сахаревич подала заяву про зміну персональних даних.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про слухання даної справи у її відсутності на підставі наявних у ній доказів та матеріалів.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти первісного позову ОСОБА_4 повністю заперечили, вважають такий безпідставним та необґрунтованим, а тому просять в задоволені такого відмовити, та як наслідок задоволити зустрічний позов шляхом проведення поділу спільного майна подружжя у спосіб запропонований в уточненні до зустрічного позову від 04.12.2017.

Заслухавши пояснення відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом та його представника, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і обєктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони ОСОБА_9 та ОСОБА_4 з 06.08.2006 перебували у шлюбі зареєстрованому Міським відділом реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ за актовим записом 2489 (свідоцтво про шлюб серії 1-СГ № 035169 від 06.08.2006р.) Даний шлюб був розірваний, про що Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ 17.03.2015р. складено відповідний актовий запис №37 (свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-СГ №093074 від 17.03.2015).

Як вбачається з матеріалів справи, в період шлюбу сторонами було набуте наступне майно:

- транспортний засіб - автомобіль марки «Daewoo», модель «Nexia 1.5», 2008 року виготовлення, ідентифікаційний номер XWB3D31UD8A154267, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був придбаний у кредит за відповідним договором №620/30-185 укладеним 27.03.2008, в інтересах їхньої сімї, між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрсоцбанк». Власником згідно свідоцтва про реєстрацію значиться ОСОБА_5 (перша реєстрація 26.03.2008);

- квартира АДРЕСА_1 (державний реєстраційний номер обєкта 01), яка згідно договору довічного утримання № 2187 виданого 18.08.2009 приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_7 (номер запису про право власності 9020870), належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Субєктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ розяснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання про розподіл майна подружжя в натурі, суд враховує положення ст.71 СК України, а також встановлені у судовому засіданні обставини. Зокрема, сторони не дійшли згоди, як щодо обставин набуття спільного майна, так і до способу його поділу між ними. Так, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 покликався зокрема на те, що відповідачкою ОСОБА_5 дійсно було 27.03.2008 укладено кредитний договір з ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 56 540 грн. для купівлі транспортного засобу марки «Daewoo», модель «Nexia 1.5», однак даний кредит погашено за їхні спільні кошти сімї. При цьому, відповідачка, хоча по документах і є власником даного автомобіля, але посвідчення водія немає, таким фактично не користується. Звертає також увагу, що в порушення вимог п.3 ст.368 ЦК України, відповідачкою ОСОБА_5 не було вказано в своїй позовній заяві все інше майно, яке було набуте ними за час шлюбу, до якого зокрема відносяться меблі та побутова техніка, які знаходяться в квартирі відповідачки за адресою: м.Львів, вул.Замарстинівська, 144/52. Крім того, вказує, що квартири АДРЕСА_1 набута ним згідно договору довічного утримання № 2187 від 18.08.2009, однак відповідачка ОСОБА_5 жодного відношення до такого не має, будь-яких витрат по утриманню його баби та її квартири відповідачка не понесла.

Водночас, позивачка за первісним позовом ОСОБА_5, в свою чергу, стверджувала, що як спірний автомобіль, такі і спірна квартира були придбані за час перебування сторін у шлюбі, при взаємному погодженні щодо вчинення відповідного правочину з метою набуття майна у власність. Що стосується меблів, які зазначені у зустрічному позові, то такі були придбані її батьками і виключно за їхні кошти, відтак не належать до спільного майна подружжя. А відносно побутової техніки, зазначає, що така була придбана нею згідно кредитного договору № 2 від 13.01.2014, станом на 15.03.2015 перебувала у спільній частковій, а не сумісній з ОСОБА_2, оскільки співвласниками такого майна є вона, ОСОБА_10, з одного боку, і ПАТ «Перший український міжнародний банк», з іншого боку. При цьому звертає увагу на те, що відповідач за первісним позовом у своїй зустрічній позовній заяві вимагає поділу прав на побутову техніку, що придбана за кредитним договором дія якого не закінчена, проте нічого не згадує про поділ обовязків за цим договором.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13, яка є матірю відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2, вказала, що після одруження сторони спільно проживали ІНФОРМАЦІЯ_1, разом робили ремонт у даній квартирі, купували та встановлювали нові меблі та техніку. Згодом помер дід ОСОБА_2, який за життя повідомляв, що його квартира по вул. Хоткевича, 64/22 у м.Львові повинна залишитись його онуку - ОСОБА_2 На той час в спірній квартирі жила ще баба ОСОБА_6 Так як остання мала пільги по оплаті послуг за квартиру, було прийнято рішення не оформляти договір купівлі-продажу квартири на ОСОБА_2, а укласти договір довічного утримання. За весь час, до дня смерті баби, ОСОБА_5 до квартири не навідувалась, у догляді баби жодним чином не допомагала та по суті до такої жодного відношення не має.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 40986178 від 21.07.2015, квартира № 22 по вул.Хоткевича Г., 64 у м.Львові (реєстраційний номер обєкта: 01) належить на праві приватної власності ОСОБА_2. Реєстрація даної квартири проведена 05.03.2015 на підставі договору довічного утримання, реєстр.№ 2187, виданий 18.08.2009 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7

У відповідності до умов укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 договору довічного утримання, посвідченого 18.08.2009 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (реєстрац.№ 2187), ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_2, належну їй на праві власності квартиру №22 по вул.ОСОБА_14, 64 у м.Львові, взамін чого, ОСОБА_2 зобовязався надавати ОСОБА_6 довічно матеріальне забезпечення.

Згідно довідки № 35/01-16 від 28.04.2015, виданої приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_7, нотаріусом 18.08.2009 за №2186 було засвідчено справжність ОСОБА_5, 1975р.н., підпису на заяві приватному нотаріусу ЛМНО ОСОБА_7 про те, що вона дає згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 укласти договір довічного утримання з ОСОБА_6, на умовах на його розсуд.

Суд критично оцінює твердження відповідача ОСОБА_2, що спірна квартира не є майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки право власності на таку у нього виникло лише після державної реєстрації 05.03.2015.

Таке твердження відповідача спростовується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме договором довічного утримання від 18.08.2009

Таким чином, суд приходить до висновку, що квартира № 22 по вул.Хоткевича Г., 64 у м.Львові являється спільною сумісною власністю подружжя, оскільки така набута одним із подружжя в період перебування у шлюбі, в порядку виконання зобовязань за договором довічного утримання, дозвіл на укладення якого надано іншим із подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб - автомобіль марки «Daewoo», модель «Nexia 1.5», 2008 року виготовлення, ідентифікаційний номер XWB3D31UD8A154267, реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно свідоцтва про реєстрацію серії ВСС 063829 перебуває у власності позивача за первісним позовом ОСОБА_5 (перша реєстрація 26.03.2008).

Так, 27.03.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та позичальником ОСОБА_5 було укладено договір кредиту № 620/30-185, згідно умов якого кредит в розмірі 56 540,00 грн. надається на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки «Daewoo», модель «Nexia 1.5», 2008 року виготовлення, чорного кольору, згідно із договором купівлі-продажу № 797 від 24.03.2008р. укладеним з ТзОВ «Узавто-Львів».

Заявою від 27.03.2008 ОСОБА_2, на дату написання цієї заяви перебуваючи з ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі, надав згоду своїй дружині ОСОБА_5 на укладення вказаного кредитного договору. Підтвердив, що з умовами кредитного договору ознайомлений, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень немає. Умови вищевикладеного договору погоджує.

Згідно листа начальника Личаківського відділення №620 ПАТ «Укрсоцбанк» за вих.№ 201.5-52/78 від 03.04.2015, останній просить начальника МРЕВ ДАІ УМВС України у Львівській області, у звязку з повним погашенням зобовязань за договором кредиту № 620/30-185 від 27.03.2008 укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» і фізичною особою ОСОБА_5, зняти тимчасову заборону на зняття з обліку транспортного засобу марки «Daewoo», модель «Nexia 1.5», 2008 року виготовлення, ідентифікаційний номер XWB3D31UD8A154267, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказані обставини сторонами не заперечуються та визнаються, сумніви щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання відсутні, а тому, в силу положень ч.1 ст.82 ЦПК України, такі не підлягають доказуванню.

Таким чином, вищевказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки такий набутий за спільні кошти, в порядку виконання кредитних зобовязань, які завершились повним погашенням кредиту.

Висновком № 2889 судової автотоварознавчої експертизи від 29.09.2017 визначено ринкову вартість автомобіля «Daewoo», модель «Nexia 1.5», 2008 року виготовлення, ідентифікаційний номер XWB3D31UD8A154267, реєстраційний номер НОМЕР_1, яка з урахуванням його стану на момент обстеження 23.08.2017, в цінах на час завершення експертизи в кінці вересня 2017 року, складає 77 225 грн.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК (2947-14) шодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Зважаючи на те, що сторони не виявили бажання грошової компенсації вартості спірного майна іншому із подружжя, а також попередньо не внесли відповідної суми на депозитний рахунок, відтак, суд вважає за необхідне визнати право власності на квартиру АДРЕСА_5 та на автомобіль марки «DAEWOO», модель «NEXIA 1.5», державний номерний знак НОМЕР_1, які є обєктами права спільної сумісної власності подружжя, у рівних частках за сторонами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по 1/2 частки цього майна, у звязку з чим первісний позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя усього належного в квартирі АДРЕСА_6 майна, його поділу, до якого зокрема відносить побутову техніку та меблі, то в даному випадку суд повинен враховувати мету, джерело і час придбання відповідного майна, що дозволить визначити правовий статус спільної сумісної власності подружжя та спосіб його поділу.

Так, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Так, згідно повідомлення № 2890 про неможливість надання висновків судової товарознавчої експертизи від 29.08.2017, на підставі ст.53 ЦПК України і п.п.1.13, 2.1, 2.2, 4.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (у чинній редакції), Сихівський районний суд м.Львова повідомлено про неможливість надання висновків судової товарознавчої експертизи по цивільній справі № 464/3573/15-ц, призначеної ухвалою судового засідання від 26.03.2017, а саме питання 2 цієї ухвали (встановлення вартості побутового майна (техніки та меблі) зазначеного у зустрічній позовній заяві), з причин невиконання клопотання й відсутності у розпорядженні експерта необхідних для цього обєктів, вихідних даних, матеріалів.

В матеріалах справи міститься копія типового договору про надання споживчого кредиту №2 укладеного 12.01.2014 між ПАТ «ОСОБА_15 Капітал» та ОСОБА_12 на придбання товару (кухонна плита, телевізор, холодильник, інше) на загальну суму 10 337,80 грн., однак такий не містить чітких даних необхідних для ідентифікації придбаних обєктів та їх оціночної вартості.

Крім того, відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 представлено довідку з ПАТ «Перший український міжнародний банк» (ПАТ «ОСОБА_15 Капітал» в 2016 році був обєднаний з банком ПАТ «ПУМБ») за вих.№ LV6-50.4/120 від 02.11.2017, згідно якої вказано, що вона мала кредитні зобовязання перед ПАТ «ПУМБ» згідно договору № 2 від 13.01.2014. Станом на 02.11.2017 заборгованість по кредиту, процентам та комісії відсутня. Кредитні зобовязання за договором № 2 від 13.01.2014 виконані позичальником в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у відзиві зазначає, що жодна річ, яка знаходиться у квартирі її батьків станом на 15.03.2015 не належала ОСОБА_2 на правах спільної сумісної власності. Станом на 15.03.2015 їй належала частка, яка відповідає у відсотках сумі сплаченій за 13 місяців із 36 передбачених кредитним договором, а відповідно інша частка прав на зазначену побутову техніку належала ПАТ „ПУМБ. Зазначала п

Згідно отриманої від салону меблів „Альфа Ленд відповіді від 29.10.2015, вбачається, що ОСОБА_5 склала індивідуальне замовлення на куток ОСОБА_1 AMR-3TL (ТМ Гагарін) в тканині Манчестер 48 вартістю 8 059 грн. У період 11-12 липня 2014 дане замовлення було доставлене за адресою: м.Львів, вул.Замарстинівська, 144/52.

Водночас, інформація про джерело походження коштів потрачених на придбання як даного товару так і інших речей відсутня.

Оскільки позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 в силу вимог ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, на час розгляду справи не надано доказів своєї участі у придбанні спірного майна, відомостей про час, спосіб та джерело його придбання, участь кожного у придбанні такого, наявність такого майна на час розгляду справи, суд позбавлений можливості провести його поділ між колишнім подружжям.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат розглядати окремо.

На підставі ст.ст.60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст.15, 16, 368, 372 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 та керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76-78, 80-81, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позов ОСОБА_4 задовольнити.

В порядку поділу майна, що є обєктами права спільної сумісної власності, визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН-, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_7 та 1/2 частку транспортного засобу марки DAEWOO, модель NEXIA 1.5, державний номерний знак НОМЕР_1.

У власності ОСОБА_2, 11.06.1981р.н., ІПН-, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 залишити 1/2 частку квартири АДРЕСА_7 та 1/2 частку транспортного засобу марки DAEWOO, модель NEXIA 1.5, державний номерний знак НОМЕР_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено 16 лютого 2018 року.

Головуючий Чорна С. З.