Справа № 752/9752/16-ц
Провадження № 2-з/752/24/18
У Х В А Л А

23.02.2018 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Колдіної О.О.,

з участю секретаря Якушко Т.А.,

розглянувши заяву представника позивачів про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПрАТ «СТ «Іллічівське» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

в провадженні Голосіївського районного суду м.Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПрАТ «СТ «Іллічівське» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В ході розгляду справи представником позивачів подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_4, а саме: квартиру АДРЕСА_1, та шляхом застосування до відповідача ОСОБА_3 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Свою заяву представник позивачів обґрунтовує тим, що починаючи з 17.05.2016 року відповідачі ухиляються від компенсації завданих позивачам матеріальних збитків, що ставить їх у скрутне матеріальне становище та завдає душевних страждань. Крім того, відповідач ОСОБА_3, яка є дочкою відповідача ОСОБА_5, діючи у іхніх спільних інтересах, постійно створює перешкоди для розгляду справи та її затягування, в зв»язку з чим вжиття заходів забезпечення позову є необхідним.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява представника позивачів не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з»ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що є вимогами майнового та немайнового характеру.

Метою забезпечення позову є забезпечення виконання судового рішення.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов»язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв»язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, представник позивачів просить суд накласти арешт на належне відповідачу ОСОБА_4 нерухоме майно та встановити відповідачу ОСОБА_3 тимчасове обмеження у виїзді за межі України, однак не надає доказів на підтвердження зловживання відповідачами своїми процесуальними правами, не зазначає про обставини, які про це свідчать та не обгрунтовує в чому полягає неможливість виконання рішення в майбутьньому.

Саме посилання на те, що відповідачі в добровільному порядку не здійснили відшкодування завданих збитків не може бути безумовною підставою для забезпечення позову.

Крім того, забезпечення позову шляхом встановлення тимчасового обмеження. у виїзді за межі України не передбачено нормами ст.150 ЦПК України та призведуть до порушення прав відповідача ОСОБА_3 на вільне пересування при відсутності рішення щодо невиконаних зобов»язань.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивачів про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

у задоволенні заяви представника позивачів про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПрАТ «СТ «Іллічівське» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м.Києва.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: