Постанова

іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 752/4758/16-ц

провадження № 61-3863 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2016 року у складі судді Колдіна О.О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 8 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Саліхова В. В., Кабанченко О. А.,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 23 листопада 2015 року о 8 годині 45 хвилин на вулиці Сумській, 3 у місті Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить йому на праві власності. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП. Згідно з оцінкою розміру завданого йому матеріального збитку, здійсненою суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3, вартість відновлювального ремонту його автомобіля становить 46 356 грн 46 коп., а розмір матеріального збитку з врахування фізичного зносу автомобіля складає 28 819 грн 23 коп. Крім збитків, спричинених у результаті ДТП, він поніс витрати, пов'язані з їх оцінкою, в розмірі 1 тис. грн та витрати на транспортування пошкодженого автомобіля з місця ДТП в розмірі 370 грн, тобто загальний розмір заподіяної шкоди становить 47 906 грн 46 коп. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», яке виплатило йому страхове відшкодування в сумі 19 031 грн 48 коп. Однак він не погодився з таким розміром відшкодування, оскільки вартість відновлювального ремонту була визначена представниками страхової компанії з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів і за основу взята вартість запасних частин, яка не відповідала цінам виробника.

Виходячи з викладеного, позивач просив стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» суму страхового відшкодування в розмірі 9 787 грн 75 коп., що становить різницю між розміром матеріального збитку, визначеного спеціалістом відповідно до оцінки, складеної ФОП ОСОБА_3, та виплаченим йому страховим відшкодуванням, і витрати на евакуацію транспортного засобу. Крім цього, на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 18 537 грн 23 коп., що складається з різниці між розміром матеріального збитку, завданого йому як власнику пошкодженого транспортного засобу та виплаченим страховим відшкодуванням, а також - вартості робіт з проведення оцінки в сумі 1 тис. грн.

Внаслідок ДТП йому завдана не лише матеріальна, а й моральна шкода, яка полягає у переживаннях та емоційній напрузі. Цю шкоду він оцінив у розмірі 10 тис. грн, які також просив стягнути на свою користь.

ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «Український страховий дім» і страховою компанією була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 19 031 грн 48 коп., що складає вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з врахування фізичного зносу. Позивач погодився з таким розміром відшкодування, про що подав відповідну заяву до страховика і не наполягав на проведенні експертизи. Сума завданих збитків позивачу покривається лімітом відповідальності страховика, а тому пред'явлені до нього позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не ґрунтуються на положеннях законодавства України, як і вимоги щодо відшкодування шкоди без врахування фізичного зносу. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є недоведеними.

ПрАТ «Український страховий дім» також заперечило проти задоволення позову, посилаючись на те, що страховою компанією було визначено розмір страхового відшкодування відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) без проведення експертизи, оскільки позивач погодився з цим. Вказане відшкодування було виплачено позивачу.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 8 вересня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 тис. грн матеріальної шкоди, 1 500 грн моральної шкоди та судові витрати в розмірі 163 грн 17 коп. Стягнуто з ПрАТ «Київський страховий дім» страхове відшкодування в розмірі 10 157 грн 75 коп., судові витрати в розмірі 1 875 грн 60 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 до ПрАТ «Київський страховий дім», суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ПрАТ «Київський страховий дім» під час розгляду справи не спростовано обставини, на які посилався позивач, щодо неправомірності проведеного страховою компанією розрахунку розміру страхового відшкодування в частині визначення вартості ремонтних робіт, а також не надано доказів на спростування оцінки транспортного засобу від 12 березня 2016 року № 4750. При вирішенні питання про розмір матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП, суд взяв до уваги звіт суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3, яким оцінка проведена відповідно до вимог чинного законодавства. Суд стягнув з ПрАТ «Київський страховий дім» суму страхового відшкодування, що становить різницю між розміром матеріального збитку, визначеного на підставі оцінки транспортного засобу від 12 березня 2016 року № 4750, та виплаченого раніше страхового відшкодування.

20 вересня 2016 року ПрАТ «Київський страховий дім» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог, заявлених до товариства, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 19 031 грн 48 коп. Розмір та розрахунки страхового відшкодування було проведено в порядку, передбаченому законодавством, узгоджено з позивачем та виплачено йому. Тому зобов'язання страховика виконані і припинилися. Судами неправильно застосовані норми матеріального права, а саме статті 2, 29, 35 Закону № 1961-IV, і взагалі не застосовано статтю 36 цього Закону.

23 вересня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження у вказаній справі.

3 листопада 2016 року ОСОБА_2 подав письмові пояснення, в яких зазначав про те, що оскільки вимоги касаційної скарги стосуються виключно позову, заявленого до ПрАТ «Київський страховий дім»,і жодним чином його не стосуються, то вирішення касаційної скарги він залишає на розсуд суду та просив ухвалити в оскаржуваній частині законне і обґрунтоване судове рішення.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПрАТ «Київській страховий дім» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року справу 752/4758/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2016 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 8 вересня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Київський страховий дім» не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України 2004 року передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким вимогам судові рішення в оскаржуваній частині не відповідають.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка її завдала, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого (статті 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов'язанні ним є страховик).

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 34 Закону № 1961-IV страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Судами встановлено, що 23 листопада 2015 року о 8 годині 45 хвилин на вулиці Сумській, 3 в місті Києві сталася ДТП за участю автомобіля «HondaCR-V», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «HyundaiGetz», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

Автомобіль «HyundaiGetz» належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Постановою Голосіївського районного суду місті Києва від 18 січня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП, що сталася 23 листопада 2015 року, та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Український страховий дім», поліс АЕ/5216652.

27 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Судами встановлено, що представником страхової компанії проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «HyundaiGetz», державний номерний знак НОМЕР_2, та складено калькуляцію ремонтних робіт, що з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу становить 19 031 грн 48 коп.

У своїй заяві від 1 лютого 2016 року ОСОБА_1 просив відшкодувати завдану йому майнову шкоду в розмірі 19 031 грн 48 коп. відповідно до ремонтної калькуляції від 1 лютого 2016 року № 712-4074М, про проведення експертизи не просив (а. с. 73).

04 лютого 2016 року страховиком було складений страховий акт № 712-4074/1 та прийнято наказ про виплату страхового відшкодування.

08 лютого 2016 року ПрАТ «Київський страховий дім» здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 19 031 грн 48 коп. на рахунок позивача, що підтверджується платіжним дорученням № 10355.

Отже, ПрАТ «Київський страховий дім» та потерпілий у ДТП дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджується заявою позивача про страхове відшкодування та відповідає вимогам пункту 34.4 статті 34 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV.

Після отримання страхового відшкодування на замовлення ОСОБА_1 був складений звіт з оцінки транспортного засобу від 12 березня 2016 року № 4750, виконаний ФОП ОСОБА_3, за яким вартість відновлювального ремонту автомобіля «HyundaiGetz», державний номерний знак НОМЕР_2, складає 46 356 грн 46 коп., вартість матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля, становить 28 819 грн 23 коп.

На момент розгляду справи в судах попередніх інстанцій пошкоджений автомобіль не відновлено, ремонтні роботи не проведено.

Ураховуючи наведене, правильно встановивши фактичні обставини справи, суди не звернули уваги на те, що страхова компанія під час вирішення питання про виплату страхового відшкодування у першу чергу керується Законом № 1961-IV. Звертаючись із заявою до страховика про виплату страхового відшкодування, позивач визначив розмір такого відшкодування, вказавши його у заяві, тобто погодився на відшкодування страховою компанією збитків саме у заявленому розмірі, а звіт про оцінку транспортного засобу було складено через місяць після проведення виплати страхового відшкодування. Таким чином, суди, неправильно застосувавши норми матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, дійшли помилкового висновку про задоволення позову, пред'явленого до страхової компанії.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення в означеній вище частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Київський страховий дім».

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга ПрАТ «Київський страховий дім» підлягає задоволенню, а судові рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення, то сплачений судовий збір у розмірі 606 грн 33 коп. за подання апеляційної скарги та 661 грн 44 коп. за подання касаційної скаргипідлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Київський страховий дім».

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 8 вересня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» судовий збір у розмірі 1 267,77 грн (одна тисяча двісті шістдесят сім гривень 77 коп.).

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення судів першої та апеляційної інстанцій у скасованій частині втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний