Ухвала

Іменем України

22 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 757/45928/15-ц

провадження № 61-1994 ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області (далі - Казначейство) на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2017 року, яка не відповідала вимогам частини першої статті 325 ЦПК України 2004 року, оскільки подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі, як на підставу пропущення строку заявник посилався на те, що апеляційний суд м. Києва на його адресу повний текст ухвали від 6 липня 2017 року не направляв, а вказану ухвалу направлено заявнику 20 вересня 2017 року Державною казначейською службою України своїм листом від 13 вересня 2017 року № 5-10/5862-15236.

Разом із тим заявником не було надано належних доказів на підтвердження факту невиконання апеляційним судом положень статей 222, 321 ЦПК України 2004 року щодо направлення сторонам у справі копії судового рішення та того, що Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області не отримувало копії оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції поштовим відправленням, або в суді апеляційної інстанції (нарочно) до 26 липня 2017 року.

Також, заявником не було наведено підстав, які перешкоджали отримати копію ухвали апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2017 року до 26 липня 2017 року з урахуванням того, що апеляційну скаргу подано саме Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2017 року касаційну скаргу Казначейства залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: заявнику необхідно навести інші підстави для поновлення строку, оскільки зазначена причина пропуску строку на касаційне оскарження визнана судом неповажною, та надати завірені належним чином копії оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального Кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпунктів 4 і 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

До Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 15 січня 2018 року передано касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2017 року у вищевказаній справі.

До суду касаційної інстанції 15 січня 2018 року надійшло клопотання Казначейства про продовження строку для усунення недоліків, визначених ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2017 року.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 січня 2018 року продовжено Казначейству строк для усунення недоліків.

У лютому 2018 року на виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Як на підставу пропущення строку заявник посилається на те, що на адресу Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області копія ухвали апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2017 року не направлялась. На підтвердження вказаних обставин надає копію листа Печерського районного суду м. Києва від 29 грудня 2017 року.

Разом з тим, як видно із тексту ухвали апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2017 року представник заявника брав участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, отже відповідно до положень статей 222, 321 ЦПК України 2004 року у суду не було передбаченого законом обов'язку направляти копію оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, вказана заявником причина пропуску строку на подання касаційної скарги не є поважною.

Крім того, наведену заявником причину пропуску процесуального строку не можна визнати поважною, оскільки з моменту проголошення оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції (6 липня 2017 року) до моменту звернення до суду із касаційною скаргою (9 листопада 2017 року) пройшло майже 4 місяці, доказів на підтвердження того, що Казначейство в розумні інтервали часу вживало заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, та вчиняла дії щодо отримання оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції протягом цього часу не подано, поважних причин, які перешкоджали звернутися до суду з даною касаційною скаргою у строки, передбачені ЦПК України 2004 року, заявником не наведено.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а підстав для поновлення строку на касаційне оскарження не вбачається, відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь