АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 753/9171/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц/796/251/2018Головуючий у суді першої інстанції - Вовк Є.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

прокурора Ковальчук Т.А.,

представника

Київської міської ради Панасюк Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4, від імені та в інтересах якої на підставі довіреності діє представник ОСОБА_5 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійснені права користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року заступник прокурора міста Києва в інтересах Київської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_6 усунути перешкоди у здійсненні Київською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно розміщеної на вказаній земельній ділянці будівлі закладу громадського харчування літ А, Б, В, загальною площею 460 кв.м.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2013 за ТОВ «Арак-Сервіс» визнано право власності на будівлі закладу громадського харчування літ. А, Б, В, загальною площею 460 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2013, реєстраційний номер 1170, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Микитченко О.В., 2/3 будівлі закладу громадського харчування, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4, та на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2013, реєстраційний номер 1173, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Микитченко О.В., 1/3 будівлі закладу громадського харчування, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6

Зазначене рішення суду постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2013 було скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Арак-Сервіс» про визнання права власності на будівлі закладу громадського харчування літ. А, Б, В, загальною площею 460 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1. Київський апеляційний господарський суд виходив із того, що при винесенні рішення місцевим судом не було досліджено факт наявності чи відсутності у позивача та відповідача у власності чи користуванні земельної ділянки за вказаною адресою, а тому враховуючи приписи ст. 376 ЦК України позивач за відсутності правовстановлюючих документів на землю не є особою, за якою можливо визнати право власності на самочинно збудований об'єкт. Отже, відповідачі не мали правових підстав для використання зазначеної земельної ділянки, як і нежитлових приміщень, які є самочинно збудованими, і заступник прокурора просив зобов'язати відповідачів знести зазначені об'єкти відповідно до вимог ст. 376 ЦК України.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.05.2017 позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_6 усунути перешкоди у здійсненні Київською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно розміщеної на вказаній земельній ділянці будівлі закладу громадського харчування (загальною площею 460 кв.м літ. А, Б, В). Стягнуто з відповідачів в дохід держави по 121,80 грн. судового збору (а.с. 221-224).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.10.2017 залишено без задоволення заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення (а.с.34-38 Т.2).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4. - ОСОБА_5 просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що судом було порушено право власності відповідача, який є добросовісним набувачем майна (а.с. 39-42 Т. 2).

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

Прокурор та представник КМР в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене відповідно до вимог закону.

Відповідачі та/або їх представники повторно не з'явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник ОСОБА_5 у заяві на адресу суду повторно просив відкласти розгляд справи. Колегія суддів визнала за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів, оскільки їх повторна неявка не є перешкодою для апеляційного розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що рішенням господарського суду міста Києва від 14.06.2013 у справі №910/9561/13 задоволено позов ТОВ «Арак-Сервіс» до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_8 Визнано за ТОВ «Арак-Сервіс» право власності на будівлі закладу громадського харчування літ. А, Б, В, загальною площею 460 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1. На підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2013, реєстраційний номер 1170, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Микитченко О.В., 2/3 будівлі закладу громадського харчування, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4, та на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2013, реєстраційний номер 1173, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Микитченко О.В., 1/3 будівлі закладу громадського харчування, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належність зазначених приміщень на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.18).

У п. 3 вищезазначених договорів зазначено, що 1/3 та 2/3 частини закладу громадського харчування літ. А, Б, В за адресою: АДРЕСА_1 належать продавцю - ТОВ «Арак-Сервіс» на підставі права приватної власності, яке виникло на підставі рішення господарського суду міста Києва від 14.06.2013 у справі № 910/9561/13.

Надалі у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта на підставі вказаних договорів внесені відповідні відомості щодо власності на спірне майно.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2013 апеляційну скаргу прокуратури міста Києва на рішення господарського суду міста Києва від 14.06.2013 у справі № 910/9561/13 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Арак-Сервіс» про визнання права власності на будівлі закладу громадського харчування літ. А, Б, В за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 460 кв.м.

Приймаючи таке рішення, Київський апеляційний господарський суд зазначив, що при винесенні рішення місцевим судом не було досліджено факт наявності чи відсутності у позивача та відповідача у власності чи користуванні земельної ділянки за вказаною адресою, наявності дозвільних документів на будівництво закладу громадського харчування літ. А, Б, В за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 460 кв.м. Дослідив інформацію Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві та Департаменту земельних ресурсів, в яких зазначено, що дозвільні документи не видавалися, а земельна ділянка перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що враховуючи приписи ст. 376 ЦК України спірне майно є самочинним будівництвом.

Дарницьким районним судом міста Києва при задоволенні позову заступника прокурора міста Києва та винесенні заочного рішення від 15.05.2017 враховано постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2013 у справі № 910/9561/13, та вказано що дане рішення є чинним.

Крім того, у матеріалах справи міститься інформація Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.10.2014, відповідно до якої земельна ділянка по АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва не перебувала та не перебуває у користуванні чи власності фізичних чи юридичних осіб, у тому числі ОСОБА_4, ОСОБА_6, ТОВ «Арак-Сервіс».

Таким чином, спірне майно на момент укладання договорів купівлі-продажу, 12.09.2013, було самочинно побудоване на земельній ділянці комунальної власності, а у подальшому ТОВ «Арак-Сервіс», відчуживши нерухоме майно, протиправно розпорядилося земельною ділянкою.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 вказаної статі передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Таким чином, земельна ділянка у встановленому порядку ОСОБА_4, ОСОБА_6 під уже збудоване нерухоме майно не відводилася, спірне нерухоме майно є самочинним, тому ТОВ «Арак-Сервіс» в силу ст. 376 ЦК України не набуло право власності на нього, а його подальше ним відчуження ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є незаконним.

Крім того, відповідачі придбавши спірне майно, повинні були перевірити наявність прав на земельну ділянку у ТОВ «Арак-Сервіс», та відповідно до вимог Закону їх переоформити.

Однак, відповідачі лише після укладання у 2013 році договорів купівлі-продажу у 2014 та 2015 почали звертатися до Київської міської ради з клопотаннями про надання дозволу на розробку документації із землеустрою.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Тобто, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Статтею 9 та пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що розпорядження землями на території м. Києва, до розмежування земель комунальної та державної власності, належить до повноважень Київської міської ради.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

При цьому, ст. 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, підставою правомірного користування ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ділянкою на якій знаходиться спірне майно, згідно вимог ЗК України, є відповідне рішення Київської міської ради, а не клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою.

Крім того, слід зазначити, що ст. 375 ЦК України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Оскільки будівництво ТОВ «Арк-Сервіс» будівлі закладу громадського харчування за адресою: АДРЕСА_1 проведено на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вказані об'єкти за ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинно збудованими, що, зокрема, встановлено Київським апеляційним господарським судом у постанові від 05.11.2013.

Крім того, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_4 в силу ст. 388 ЦК України є добросовісним набувачем цього майна та правомірно набула право власності на нього.

Однак, ст. 388 ЦК України регулює право власника на витребування майна від добросовісного набувача, а не питання добросовісності набуття права власності.

Також, предметом даного позову є зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 усунути перешкоди у здійсненні Київською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно розміщеної на вказаній земельній ділянці будівлі закладу громадського харчування літ. А, Б, В загальною площею 460 кв.м.

Тобто, позовні вимоги не стосуються витребування у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 будівлі закладу громадського харчування АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375 ЦК України).

За ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ураховуючи те, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києва, право на розпорядження якою є лише у Київської міської ради, незаконно збудовано будівлю закладу громадського харчування літ. А, Б, В, загальною площею 460 кв.м., Київська міська рада має право вимагати її знесення з метою поновлення свого порушеного права.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв'язку з тим, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, від імені та в інтересах якої на підставі довіреності діє представник ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійснені права користування земельною ділянкою - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва

Повний текст постанови складений 14 лютого 2018 року.