Номер провадження: 22-ц/785/1574/18
Номер справи місцевого суду: 522/2699/17
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя посилаючись на те, що за час шлюбу з відповідачем ними було придбано за спільні сумісні кошти трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2006 р., який, за їх взаємною згодою, був оформлений на ОСОБА_2

Сторони проживали разом в вищезазначеній квартирі з серпня 2013 року до серпня 2016 року включно, що підтверджується довідкою № 211 від 19 вересня 2016 року.

На даний час позивач проживає в цій квартирі один, оскільки будь-якого іншого житла не має

ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_4 про намір продажу спірної квартири, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, поділено квартиру під АДРЕСА_1, що є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 шляхом визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат 1598,09 грн..

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 частково суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 25 червня 1981 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано 27 грудня 2011 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 27.12.2011 р., видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області.

04 травня 2006 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру під АДРЕСА_1 на підставі укладеного між нею та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 договору купівлі-продажу квартири від 28.04.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П. за р. № Д-145.

Судом не встановлено обставин та/або доказів, які б спростовували доводи позивача стосовно того, що вищевказана спірна квартира була придбана сторонами за їх спільні сумісні кошти.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чолові мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За приписами ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі проділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суду не надано доказів, які б свідчили про існування між сторонами домовленості щодо належних їм часток у спірній квартирі та/або про існування укладеного між ними шлюбного договору.

Суд обгрунтовано врахував доводи позивача стосовно того, що з 2013 року він постійно проживає в спірній квартирі, та лише в серпні 2016 року відповідач повідомила йому, що має намір відчужити спірну квартиру.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. При цьому, позовна давність обчисляється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

З огляду на наведене, суд правильно дійшов висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду з даним позовом, та що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки його вимога про визнання за відповідачем права власності на 1/2 частину спірної квартири є зайвою.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на порушення судом процесуальних прав відповідача щодо неналежного повідомлення про розгляд справи, незастосування судом строку позовної давності при вирішенні спірних правовілносин, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необгрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький