Справа № 175/4677/15-ц
Провадження № 2/175/1883/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Новік Л.М.

за участю секретаря - Мельника Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Слобожанське Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння з господарськими будівлями у порядку спадкування та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В

:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння з господарськими будівлями у порядку спадкування, під час розгляду справи позовні вимоги уточнив, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є рідним сином ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла. Його матері у 1952 році було виділено земельну ділянку для забудови по АДРЕСА_1. Згідно даного договору забудови вона в період 1952-1972 року побудувала житловий будинок під л. А та господарськими будівлями. На сьогоднішній день домоволодіння складається з житлового будинку під літ. А прибудови літ.а, навіс літ. А1, сараїв літ.Б, В, навіс літ. Г, сарай літ. Д, погріб літ ПГ, літнього душу літ. Е, вбиральня літ. Ж, огорожа 1-9, колодязь літ. К, зливна яма літ. з/я. Вказане домоволодіння в якому її мати з 1972 року і до смерті була в ньому зареєстрована, знаходиться у нормальному стані та придатне до подальшої експлуатації. Він є її єдиним спадкоємцем першої черги відповідно до ст.. 1261 ЦК України. Проте після її смерті йому стало відомо, що вона за своє життя не встигла оформити та зареєструвати у повному обсязі своє право власності на зазначене вище домоволодіння, а саме договір забудови та Свідоцтво про право власності на житловий будинок не отримала. На сьогоднішній день договір забудови втрачений. З питанням про прийняття об'єкта до експлуатації та введення будинку до експлуатації, він також звертався до Інспекції державного будівельного архітектурного контролю. Проте йому пояснили, що неможливо ввести в експлуатацію домоволодіння на померлу особу, тому він має право звернутися до суду за визнанням права власності в порядку спадкування, бо вирішити це питання іншим чином не можливо. Інших спадкоємців після смерті матері немає, з березня 2012 року по даний час він фактично прийняв спадщину, постійно проживає з дружиною у цьому будинку і утримує його в належному стані. Але на цей будинок також необґрунтовано претендує і ОСОБА_2 на користь якого судом першої інстанції було прийнято рішення, яке в подальшому скасоване апеляційним судом, бо на день смерті чоловіка його матері ОСОБА_4 станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 року право власності на домоволодіння не було оформлено. Крім того, він як інвалід 2-ї групи має обов'язкову частку в спадщині незалежно від заповіту.

Просить суд задовольнити його вимоги щодо визнання права власності на домоволодіння із забудовами і господарськими спорудами в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, як третя особа, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору до ОСОБА_1, Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням №12 виконавчого комітету Кіровської селищної ради депутатів трудящих від 17 травня 1950 р. ОСОБА_4, а не ОСОБА_3, відведено земельну ділянку під індивідуальне будівництво, яка відповідно до генерального плану (схеми) складає 1663 кв. м.( зараз АДРЕСА_1) В 1951 р. саме ОСОБА_4 збудував домоволодіння за АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді спірного домоволодіння. За життя ОСОБА_4 07 лютого 1996 року склав заповіт на його користь. Після смерті батька його дружина ОСОБА_5 та її син ОСОБА_1, які мали право на обов'язкову долю в спадковому майні, відмовилися від спадщини, про що подали відповідні заяви до нотаріальної контори. Він після смерті батька як спадкоємець за заповітом у встановлений законом строк звернувся до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Але у зв'язку з ненаданням ним правовстановлюючого документу на спадкове майно, державним нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Документ не було надано у зв'язку з його відсутністю. Тому він вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом у 2013 році, потім у 2014 році. ОСОБА_1 посилається на те, що від прийняття спадщини він не відмовлявся, прийняв її належним чином і є єдиним спадкоємцем після смерті матері за заповітом. Можливо після смерті своєї матері ОСОБА_1 і прийняв спадщину належним чином і є єдиним спадкоємцем за заповітом. Але на час смерті ОСОБА_3 спірне домоволодіння їй на праві власності не належало, до спадкового майна не входило. Рішенням виконкому Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 29 листопада 1988 р. №312/5 було затверджено акт прийомки в експлуатацію завершеного будівництва жилого будинку за ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, будинок жилою площею 21,2 кв.м, загальною площею 39,8 кв.м., сараю, вбиральні, колодязю, забору. Рішення на будівництво від 25 липня 1948 року №786/7. Станом на сьогоднішній час ОСОБА_1 самовільно зруйнував частину жилого будинку та незаконно, без належного дозволу, не будучі власником, проводить самовільне будівництво, сподіваючись, що саме таким чином він отримує право на домоволодінні.

У відкритому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами заперечував у повному обсязі.

Представник третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_7 у відкритому судовому засіданні позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами підтримала у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечувала у повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1

Судом встановлено, що рішенням №12 виконавчого комітету Кіровської селищної ради депутатів трудящих від 17 травня 1950 року ОСОБА_8 відведено земельну ділянку №(46) 56 під індивідуальне будівництво, яка відповідно до генерального плану (схеми) складає 1663 кв.м. (на даний час АДРЕСА_1).

Відповідно до характеристики будинку, допоміжних будівель та споруд, даний будинок по АДРЕСА_1 сел. Кіровське, Дніпропетровського району Дніпропетровської області побудовано у 1951 році.

Рішенням виконкому Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 29 листопада 1988 р. №312/5 було затверджено акт прийомки в експлуатацію завершеного будівництва жилого будинку ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, сел. Кіровське, Дніпропетровського району Дніпропетровської області.(а.с.97).

07 лютого 1996 року ОСОБА_4 склав заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом він буде мати право, заповідав ОСОБА_2.

У відповідності до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року правила нового кодексу щодо спадкового майна застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, оскільки ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, шляхом подачі відповідної заяви 28.10.2002 року до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с.142), під час дії ЦК України 1963 року, то застосовуються положення цього Кодексу, а не Цивільного кодексу 2004 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно ст. 534 ЦК України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 553 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Як вбачається зі спадкової справи після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, дружина померлого ОСОБА_3, та їх спільний син ОСОБА_1, які мали право на обов'язкову долю в спадковому майні, відмовилися від спадщини, про що подали до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори, відповідні заяви від 14.10.2002 року, 22.11.2002 року, крім того ОСОБА_3 зазначила у своїй заяві, що не претендує на право власності в спільному майні подружжя відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб і сім?ю. (а.с.143,144).

Суд вважає дані заяви, є заявами про відмову від спадщини, оскільки вони подані до нотаріальної контори у передбачений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України 1963 року, та частка спадщини, яка могла б належати спадкоємцям першої черги за законом, які відпали, переходить до позивача ОСОБА_2

Однак, одержати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна позивач ОСОБА_2 не зміг, тому що спадкодавцем ОСОБА_9 не було отримано правовстановлюючих документів на домоволодіння, що знаходиться в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровській області, АДРЕСА_1 не оформлялися, тому державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04 вересня 2012 року.

Відповідно до Листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 р. № 12/5-126: «Комітет вважає за доцільне проводити оформлення свідоцтва про право власності по об'єктах, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 р. і на цей час не прийняті в експлуатацію (які експлуатуються або не експлуатуються) тільки при наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними. По об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 р., тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку(будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами).»

В матеріалах справи міститься копія Рішення виконкому Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 29 листопада 1988 р. №312/5, яким було затверджено акт прийомки в експлуатацію завершеного будівництва жилого будинку ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, сел. Кіровське, Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 18 грудня 2013 р. по справі № 6-137цс13: «Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва».

Державна реєстраційна служба України листом від 12.03.2013 р. № 95-06-15-13 роз'яснила, що при проведенні державної реєстрації прав із видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05 серпня 1992 р., документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Аналогічна норма щодо порядку реєстрації права власності зазначена в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13. Зокрема, при реєстрації для оформлення права власності об'єктів, що збудовані до 05 серпня 1992 р., тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05.08.1992 р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, одним із необхідних документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації.

Отже, з матеріалами справи підтверджується, що будівництво будинку було закінчено до 05 серпня 1992 р. та не потребує державної реєстрації.

Абзацом 45 пункту 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 передбачена можливість визнання права власності на будинки побудовані до 05 серпня 1992 р.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 р., могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 р., на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Отже, суд вважає, що даний житловий будинок належав спадкодавцю ОСОБА_4, на праві власності, а тому на даний житловий будинок може бути визнано право власності в порядку спадкування після його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 06 грудня 2011 року.

21.10.2005 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом він буде мати право, заповідала ОСОБА_1.

Як вбачається з повідомлення завідувача Дніпровської районної державної нотаріальної контори від 26.10.2017 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року відсутня.

Позивач за первісним позовом просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, сел. Кіровське, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Але як вбачається з матеріалів справи дане майно не входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яка за життя в установлений законом строк відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 на обов'язкову частку у спадщині, а також зауважила, що не претендує на право власності в спільному майні подружжя відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб і сім'ю, а тому суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню.

В свою чергу, ОСОБА_2 має право на спадкування за заповітом спірного житлового будинку, що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а тому позовні вимоги за позовом третьої особи з самостійними вимогами підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та підтверджені документально.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 524, 534, 548, 554 Цивільного кодексу України 1963 року, ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1241, 1257, 1262, 1268, ст.ст. 12, 81, 259, 260, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння з господарськими будівлями у порядку спадкування відмовити.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування за заповітом задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Новік