ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року

м.Суми

Справа №591/2846/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/228/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

та сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ІБК» Гідросфера»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2017 року в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складений 18 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в:

07 червня 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1.

У жовтні 2014 року вона звернулась до ТОВ «ІБК» Гідросфера» для виконання сантехнічних робіт у своїй квартирі, а саме, установки 4-х лічильників води. 16 жовтня 2014 року майстер-сантехнік товариства, використовуючи власні матеріали, здійснив в її квартирі монтаж 4-х лічильників обліку води, перед якими було встановлено запірний вентиль та фільтр, приєднаний через муфту штуцери з гайками, промито трубопровід для випробування роботи мереж, санітарного обладнання та самого лічильника. За виконану роботу вона сплатила відповідачу грошову суму у розмірі 2500 грн.

03 грудня 2014 року представник КП «Міськводоканал» провів огляд вмонтованих лічильників та відповідно до укладеного договору прийняв їх до експлуатації, попередньо опломбувавши.

15 березня 2015 року відбувся порив на з'єднанні трубопроводу та лічильника обліку гарячої води, внаслідок чого сталося залиття нежитлового приміщення, яке розташоване поверхом нижче і яким користується на підставі договору оренди ПАТ КБ «ПриватБанк» та завдано йому шкоди. В послідуючому ПАТ КБ «ПриватБанк» було проведено ремонтні роботи, за виконання яких сплачено 4153 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, який був задоволений та стягнуто з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 4153 грн.

Вважає, що залиття нежитлового приміщення сталося не з її вини, а з вини відповідача, а тому просила стягнути з відповідача на її користь в регресному порядку грошову суму у розмірі 6710,80 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. - моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи не звернув увагу, що представник відповідача, надаючи їй послуги по монтажу 4-х лічильників, не укладав з нею письмовий договір. Крім того, за надану послугу отримав від неї 2500 грн. без надання підтверджуючих платіжних документів.

Судом проігноровано, що експертним дослідженням було встановлено, що всі лічильники відповідачем були змонтовані з порушенням вимог ТУ щодо розташування приладів на дільниці лічильників.

Крім того, суд не застосував до вказаних правовідносин Закон України «Про захист прав споживачів» та проігнорував, що порив лічильника гарячої води стався в період дії його гарантійного строку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ІБК» Гідросфера» зазначає, що жоден документ, що стосується пориву не датований датою самого пориву, ніхто із сторонніх компетентних осіб не бачив ні місця пориву, а тим більше не намагався встановлювати його причину. Судова експертиза, яка проводилась в межах судового розгляду, здійснювалась через два роки після аварії і висновки ґрунтувались лише на документах, наявних у справі. З часу пориву і до січня 2017 року всі сантехнічні прилади, вузли і системи в квартирі експлуатувались, а тому стверджувати про те, що за цей час вони не зазнавали якихось втручань інших осіб було б неправильним.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача та її представника ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача - ОСОБА_3, яка вважає рішення суду правильним, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_1 було проведено роботу по монтажу вузлів обліку води, про що складено акт виконаних робіт (т. 1, а.с. 7).

Згідно з актом КП «Міськводоканал» від 03 грудня 2014 року, на підставі п.9 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, встановлені в квартирі позивача водолічильники і фільтри були опломбовані в присутності споживача ОСОБА_1, прийняті до експлуатації та поставлені на абонентський облік (т. 1, а.с. 10).

15 березня 2015 року в квартирі ОСОБА_1 стався порив на з'єднанні трубопроводу та лічильника води, внаслідок якого завдано матеріальних збитків приміщенню ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться поверхом нижче.

25 березня 2015 року комісією в складі представників житлово-експлуатаційної організації КП «Сумижитло» складено акт про залиття, в якому зазначено, що причиною залиття став порив на місці з'єднання трубопроводу та лічильника води в квартирі позивача (т. 1, а.с. 21).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 квітня 2016 року у цивільній справі № 591/7027/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 4153 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та понесені по справі судові витрати (т.1, а.с. 17 20).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність причинного зв'язку між порушенням ТУ та ДБН при встановленні лічильника гарячої води та поривом, який стався в квартирі позивача, суду надано не було. Крім того, не було надано і доказів, що об'єктивно свідчать про заподіяння їй моральних страждань, яких вона зазнала у зв'язку з залиттям.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 роз'яснено, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших прав, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином з'ясував та перевірив доводи та заперечення сторін, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та обґрунтував висновки, викладені в рішенні.

Виходячи з вимог вказаних норм процесуального закону, посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що між нею та ТОВ «ІБК» Гідросфера» не було укладено договору, в якому повинно бути визначено умови та порядок виконання послуги та її сплати, не спростовують висновків суду і не підлягають доказуванню, оскільки рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що між нею та товариством було укладено договір на виконання сантехнічних робіт, що не заперечувала і сама ОСОБА_1 Крім того, цим рішенням суду встановлено, що залиття нежитлового приміщення сталося з вини ОСОБА_1, яка не забезпечила утримання санітарно-технічного обладнання квартири, у якій вона мешкає, у належному технічному стані.

Отже, встановлені обставини не потребували доказуванню при розгляді справи судом першої інстанції.

Твердження позивача про те, що експертним дослідженням було встановлено, що всі лічильники відповідачем були змонтовані з порушенням вимог ТУ щодо розташування приладів на дільниці лічильників, були предметом розгляду в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Висновком судової будівельно - технічної експертизи № 1454 від 13 січня 2017 року не встановлено причинного зв'язку між порушенням технічних умов щодо розташування приладів на ділянці лічильника та п. 13.3 ДБН В.2.5-64:2012 «Внутрішній водопровід та каналізація» і п. 9.3.3. технічного паспорту щодо його закріплення при встановленні лічильника гарячої води та поривом, який стався в квартирі позивача 15 березня 2015 року (т. 1, а. с. 98-104).

У частині 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що порив лічильника гарячої води в її квартирі стався в період дії його гарантійного строку, а тому до вказаних правовідносин слід було застосувати вимоги ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не заслуговують на увагу, оскільки вказана норма закону спірні правовідносини не регулює.

Слід також зазначити, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, не встановлено порушень ТОВ «ІБК» Гідросфера» при встановленні лічильників в квартирі позивача, що підтверджується актом від 03 грудня 2014 року про опломбування лічильників, прийняття їх до експлуатації КП «Міськводоканал» та постановку на абонентський облік.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотриманні норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук