Справа № 308/8000/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бенца К.К.,

при секретарі - Вереш А.В.

за участі :

представника позивача - ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу , стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивує тим, що 23.07.2011 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Яроцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області , про що було зроблено актовий запис - №04. У шлюбі у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, внаслідок чого виникли сімейні конфлікти, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, з лютого 2017 року проживають окремо, подружні стосунки припинені. У зв'язку з чим позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки жодних обов'язків у сторін, як подружжя не існує. З посиланням на викладене, позивач просить суд шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3 - розірвати.

Окрім того, позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3, жодної участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, ухиляється від його утримання, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Дана обставина негативно позначається на житті родини, та не дозволяє в повному обсязі забезпечити дитину найнеобхіднішим.

З посиланням на викладене позивач просить суд: шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрований 23.07.2011 року у виконкомі Яроцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області , про що було зроблено актовий запис - №04- розірвати; стягнути з відповідача - ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1400 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_2» ; сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати разом з нею ОСОБА_2.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила їх задоволити з підстав та мотивів викладених у позові. Вказала, що відповідач не виконував свої обов'язки ні як батько, ні як чоловік, ображав її, не працює і не бажає з ним продовжувати шлюбні відносини. Не заперечила проти заочного розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за його відсутності, до суду не надходило. Письмові заперечення до суду не надходили.

Відповідач ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується зворотнім повідомленням про вручення йому поштового відправлення за № 262 та № 108.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У зв'язку з повторною неявкою відповідача в судове засідання належним чином повідомленого,суд ухвалив вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 23.07.2011 року, який був зареєстрований у виконкомі Яроцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області , про що було зроблено актовий запис - №04, що стверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно серії НОМЕР_2 від 02.08.2011 року , оригінал якого наявний в матеріалах справи.

У даному шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження, копія якого приєднана до матеріалів справи.

Майновий спір між сторонами відсутній.

Шлюбні відносини між подружжям, як стверджує позивач , припинені з січня 2017 року.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 носить формальний характер.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

Обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина .

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 свій обов'язок утримувати дитину, що передбачений ст. 180 СК України не виконує.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частцівід доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2018 рік" затверджено на 2018 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 січня 2018 року - 1492 грн.; на дітей вікoм від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року - 1860 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог та заперечень проти позовних вимог, враховує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін, та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину,суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини підлягають до часткового задоволення, а саме слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в сумі 1000, 00 грн. на дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки стягнення аліментів в розмірі 1400,00 гривень щомісячно на утримання дитини, може, на думку суду, покласти відповідача в скрутне матеріальне становище та залишити його без засобів для існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Оскільки з позовом позивач звернулася 16.08.2017 року, аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати.

Обгрунтованими є і вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з нею.

Відповідно до ч. 1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З матеріалів справи не вбачається наявність спору між сторонами щодо визначення проживання їх спільної дитини.

Обгрунтованими є і вимоги позивача про залишення після розірвання шлюбу прізвище «ОСОБА_2».

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно зі ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що вирішення питання щодо прізвища особи, яка змінила своє прізвище внаслідок укладення шлюбу, яким вона буде іменуватися після розірвання шлюбу, виключно залежить від її бажання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 180-182,191 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», суд,

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_2 ( місце проживання АДРЕСА_1, паспорт громадянина України НОМЕР_3 виданий Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області 14.09.2011 року, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 ( місце реєстрації АДРЕСА_2, паспорт громадянина України НОМЕР_4 виданий Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області 15.06.2005 року) про розірвання шлюбу , стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що зареєстрований 23.07.2011 року у Виконавчому комітеті Яроцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області , про що було зроблено актовий запис - №04- розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 ( одна тисяча) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Неповнолітього сина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати разом з матір'ю - ОСОБА_2.

Залишити ОСОБА_2 після розірвання шлюбу прізвище «ОСОБА_2».

В решті позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 01.02.2018 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца