Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у.№ 333/969/17 Головуючий у 1 інстанції Фунжий О.А.
№ провадження 22ц/778/108/18 Суддя-доповідач Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року м . Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі

Головуючого Воробйової І.А.

суддів Бєлки В.Ю.

Онищенка Е.А.

при секретарі Пцтій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що він проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 16.03.1984 року по 22.06.1985 року.

При виконанні службового обов'язку отримав мінно-вибухову травму, вогнепальні осколкові поранення правого плеча та грудної клітки (контузія 1984 р.), наслідком яких стали рубці на лівій передньо-бічній поверхні грудної клітки в проекції 7 ребра, на передній поверхні правого плеча у верхній третини, в подальшому призвели до розвитку дисциркуляторної енцефалопатії II ст. в обох басейнах, вестибулярного, астеноневротичного синдрому, помірного когнітивного зниження; наслідків ішемічного інсульту в правій гемісфері, руслі правої СМА (2002 р.); церебрального атеросклерозу ІІ ступеня ІХС: стенокардії напруги ІІІ ФК, постінфарктного кардіосклерозу (2004, 2006 р.), СН І ФК І, гіпертонічної хвороби ІІІ ст. ступінь-3, ризик-4, гіпертрофії лівого шлуночка, що підтверджується військово-обліковими та медичними документами.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 13.01.2016 року йому була встановлена ІІ група інвалідності.

Вказує, що вказаним пошкодженням здоров'я йому завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв'язків, позбавленні можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійних болях та спазмах, перенесених стражданнях.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача 100 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 50 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з Міністерства оборони України в дохід держави судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Міністерства оборони України подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 16.03.1984 року по 22.06.1985 року. Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 13.01.2016 року йому була встановлена ІІ група інвалідності, що є наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби. Моральну шкоду має відшкодувати держава в особі Міністерства оборони України.

Проте повністю погодитись із такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України (в редакції 2004 ркоу) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України ( в редакції 2004 року)під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

По справі встановлено, що ОСОБА_4 у період з 16.03.1984 року по 22.06.1985 року проходив військову службу.

При виконанні службового обов'язку отримав мінно-вибухову травму, вогнепальні осколкові поранення правого плеча та грудної клітки (контузія 1984 р.), наслідком яких стали рубці на лівій передньо-бічній поверхні грудної клітки в проекції 7 ребра, на передній поверхні правого плеча у верхній третини, в подальшому призвели до розвитку дисциркуляторної енцефалопатії II ст. в обох басейнах, вестибулярного, астеноневротичного синдрому, помірного когнітивного зниження; наслідків ішемічного інсульту в правій гемісфері, руслі правої СМА (2002 р.); церебрального атеросклерозу ІІ ступеня ІХС: стенокардії напруги ІІІ ФК, постінфарктного кардіосклерозу (2004, 2006 р.), СН І ФК І, гіпертонічної хвороби ІІІ ст. ступінь-3, ризик-4, гіпертрофії лівого шлуночка, що підтверджується військово-обліковими та медичними документами.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 13.01.2016 року йому була встановлена ІІ група інвалідності.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Ураховуючи викладене, суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не дослідили, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв'язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України доводило у суді першої інстанції відсутність своєї вини та неналежності, як відповідача у цій справі, але суд на це належної уваги не звернув.

Так, згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відшкодування шкоди державою відбувається у спосіб, передбачений законами України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права… фізичних осіб… у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Так, військова служба пов'язана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям визначені законами пільги та гарантії, у тому числі компенсації за моральні страждання вже враховані чинним законодавством.

Однак, поза увагою суду першої інстанції залишились положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобов'язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров'я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров'я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо.

Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на які суд першої інстанції належної уваги не звернув, відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

При вищевикладених обставинах, позивачем у матеріали цієї справи не було надано суду першої інстанції належних допустимих доказів завдання йому будь-якого розміру моральної шкоди, яка б підлягала стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі за рішенням суду, враховуючи вказані вище встановлені судом фактичні обставини цієї справи.

За таких обставин, доводи відповідача Міністерства оборони України, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у позові.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_4, як позивачеві, у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача Міністерства оборони України у цій справі будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Крім того, встановлено, що позивач ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи , звільнений в силу вимог Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у цій справі взагалі та у тому числі він був звільнений від його сплати за подачу вищезазначеного позову до суду першої інстанції.

У зв'язку із чим, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи задоволення апеляційної скарги відповідача Міністерства оборони України апеляційним судом у цій справі, судові витрати Міністерства оборони України, пов'язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 704 грн., сплаченого при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду, слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2017 року у цій справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Судові витрати Міністерства оборони України (), пов'язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 704 грн. компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: