05.02.2018 Єдиний унікальний № 371/1079/17
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2/371/79/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

з секретарем Семерей Л.М.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглядаючи цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Миронівського районного суду Київської області знаходиться вищевказана цивільна справа.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року від СВ Миронівського ВП ГУ НП Національної поліції в Київській області витребувано копії Книги записів про державну реєстрацію актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди, щодо реєстрації Договору оренди земельної ділянки №007-12 від 01 квітня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агросвіт».

СВ Миронівського ВП ГУ НП Національної поліції в Київській області листом від 04 січня 2018 року повідомило суд, що Книга записів про державну реєстрацію актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди, щодо реєстрації Договору оренди земельної ділянки №007-12 від 01 квітня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агросвіт» являється речовим доказом в межах кримінального провадження №0000193, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Миронівського ВП ГУ НП в Київській області в опечатаному вигляді. У звязку із направленням обвинувального акту до Миронівського районного суду Київської області, а матеріалів кримінального провадження до Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури - СВ Миронівського ВП ГУ НП Національної поліції в Київській області не являється розпорядником вказаного речового доказу.

В судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про оголошення в судовому засіданні перерви до зясування розпорядника речового доказу, а саме Книги записів про державну реєстрацію актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди, щодо реєстрації Договору оренди земельної ділянки №007-12 від 01 квітня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агросвіт».

Представник відповідача проти задоволення клопотання про відкладення судового засідання заперечував, та заявив клопотання про залишення позову без розгляду у звязку із повторною неявкою позивача на судове засідання.

Суд заслухавши думку учасників судового засідання, дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання представника позивача оголошення перерви по справі, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Статтею 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ст. 84 ЦПК України).

Представник позивача 24 листопада 2017 року з метою надання доказів заявив клопотання про витребування від СВ Миронівського ВП ГУ НП Національної поліції в Київській області Книги записів про державну реєстрацію актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди, щодо реєстрації Договору оренди земельної ділянки №007-12 від 01 квітня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агросвіт».

Своє клопотання обґрунтовував неможливістю самостійного надання таких доказів, так як їх 18 квітня 2016 року було вилучено працівниками СВ Миронівського ВП ГУ НП Національної поліції в Київській області.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року клопотання представника позивача було задоволено частково, витребувано від СВ Миронівського ВП ГУ НП Національної поліції в Київській області копії Книги записів про державну реєстрацію актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди, щодо реєстрації Договору оренди земельної ділянки №007-12 від 01 квітня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агросвіт».

Станом на 05 лютого 2018 року ухвала суду не виконана у звязку із тим, що витребувані докази є одночасно також і доказами по кримінальному провадженню, обвинувальний акт по якому спрямовано до прокуратури для передачі в суд.

Пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України закріплено обовязок суду, зберігаючи обєктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Із аналізу наведених норм, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення права сторони на надання доказів, якими він може обґрунтовувати свої позовні вимоги у випадку неможливості самостійної реалізації цього права через обєктивні причини.

Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦПК України у судовому засіданні можуть бути оголошені перерви, тривалість яких визначається відповідно до обставин розгляду справи, що їх викликали.

У звязку із необхідністю забезпечення права сторони позивача на надання до суду доказів, виникла необхідність у зясуванні питання про надходження до Миронівського районного суду Київської області матеріалів кримінального провадження №0000193, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, для чого в судовому засіданні необхідно оголосити перерву.

При прийнятті цього рішення суд на підставі ч. 3 ст. 44 ЦПК України залишає без розгляду клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, зважаючи на наступне.

Клопотання представника відповідача з процесуальних питань повинні бути обґрунтованими, правдивими та обєктивними, спрямованими на досягнення завдань цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто дії представників сторін в судовому засіданні повинні бути спрямованими на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обовязків. Спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи (ч. 2 ст. 214 ЦПК України).

Відповідно до ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обовязки.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 43 та ст. ст. 182, 183 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз норм ст. ст. 43, 64, 182, 183 ЦПК України у їх системному звязку, дає підстави суду дійти висновку, що представник сторони по справі наділений процесуальними правами сторони, яку він представляє, зокрема і правом заявлення клопотань, в тому числі клопотання про залишення позову без розгляду, у випадку наявності для цього підстав, передбачених ст. 257 ЦПК України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України передбачено таку підставу для залишення позову без розгляду, як повторна неявка в судове засідання належним чином повідомленого позивача, який не повідомив про причини неявки, і лише у разі, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Норму п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України слід застосовувати з урахуванням диспозицій ст. 59 Конституції України, ст. ст. 58, 59 ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) та ст. ст. 26, 27, 30, 38 ЦПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), зважаючи на наступне.

Так, відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017).

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) передбачено, що сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) або через представника.

Аналогічні норми містились і в ст. ст. 26, 27, 30, 38 ЦПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Із аналізу зазначених норм процесуального права можна дійти висновку, що позивач як сторона по справі має право брати участь в судовому засіданні по розгляду його позову особисто (так зване самопредставництво) або через представника (так зване представництво інтересів за договором).

Такий висновок суду узгоджується із змістом п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, за яким позивач зобовязаний зявитися в судове засідання лише у разі, якщо його явка визнана судом обовязковою. В інших випадках це його право а не обовязок.

З огляду на можливість захищати свої порушені, невизнанні права чи законні інтереси особисто або за допомогою представника, зявлення на судове засідання особисто позивача без його представника чи зявлення на судове засідання представника позивача без самого позивача не утворює наслідків передбачених, пунктом 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду за пунктом 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України настають у випадку повторної неявки на судове засідання, належним чином повідомленого позивача, який здійснює представництво своїх інтересів особисто (само представництво), без залучення представника для представництва його інтересів в суді чи у випадку повторної неявки на судове засідання, належним чином повідомлених позивача, та його представника, який залучений для представництва його інтересів.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечуючи проти задоволення клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні, заявив клопотання про залишення позову без розгляду, яке обґрунтовував повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого позивача, який не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зявлення якого на судове засідання було визнане судом обовязковою.

Це клопотання представника відповідача суд розцінює як зловживання ним своїм процесуальним правом на заявлення клопотань з метою перешкоджання здійснення судом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення справи по суті, тобто доступу позивача до правосуддя, зважаючи на наступне.

Зявлення позивача на розгляд справи судом обовязковою не визнавалося, а отже твердження представника відповідача про це є неправдивим та оманливим.

При цьому суд звертає увагу, що представник відповідача стверджуючи про виклик судом позивача для дачі особистих пояснень, повідомив, що не знайомився з матеріалами справи, тобто не знаючи фактичні обставини розгляду справи, свідомо намагався ввести суд в оману, щодо існування рішення суду, яким визнано обовязковою явку позивача на судове засідання для дачі особистих показів, тобто він свідомо намагався ввести суд в оману, щодо порушення позивачем свого обовязку, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України.

Крім того, перше судове засідання (головуючий суддя Пархоменко В.М.) по розгляду справи було призначено на 11 вересня 2017 року о 13 годині 30 хвилин.

Згідно з п. 5.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку, затвердженого загальними зборами працівників Миронівського районного суду Київської області 27 червня 2013 року, у суді встановлено тривалість щоденної роботи, за якою час з 13 години 00 хвилин до 13 години 45 хвилин є обідньою перервою, а отже за приписами ст. 66 КЗпП України є неробочим часом, під час якого процесуальні дії не проводяться.

11 вересня 2017 року представники позивача та відповідача, через канцелярію суду подали заяви про перенесення судового засідання по справі, призначеного на 11 вересня 2017 року, про що свідчать їх особисті заяви (а. с. 24, 25).

Вказані заяви були подані представниками сторін до суду одночасно о 14 годині 28 хвилин та 14 годині 29 хвилин 11 вересня 2017 року.

Тобто представники позивача та відповідача 11 вересня 2017 року зявившись до Миронівського районного суду Київської області, але оскільки судове засідання попереднім головуючим призначено на неробочий час, висловили узгоджену між собою, спільну позицію щодо необхідності перенесення судового засідання по справі на інший час.

11 вересня 2017 року розгляд справи не проводився, судове засідання було відкладено на 10 годину 00 хвилин 18 жовтня 2017 року.

18 жовтня 2017 року о 10 годині 00 хвилин розгляд справи не проводився, оскільки головуючий суддя в цей час перебував у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню ЄУН 371/139/17. Судове засідання було відкладено на 10 годину 00 хвилин 24 листопада 2017 року.

24 листопада 2017 року в судовому засіданні по розгляду справи брав участь як позивач так і його представник.

Таким чином, із матеріалів справи не вбачається наявність факту повторної неявки позивача чи його представника на розгляд справи, в призначений для цього день та час, оскільки 11 вересня 2017 року о 13 годині 30 хвилин розгляд справи не проводився, сторони висловили спільну позицію щодо необхідності перенесення судового засідання на інший час. 18 жовтня 2017 року в призначений для розгляду справи час головуючий суддя знаходився в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню, тому розгляд справи не проводився. 24 листопада 2018 року позивач та його представник брали участь в судовому засіданні. 05 лютого 2018 року в судове засіданні зявився представник позивача, який у відповідності до довіреності має право участі в судових засіданнях (а. с. 56), та згідно з ст. ст. 58, 64 ЦПК України на нього покладено здійснення прав та обовязків позивача.

Таким чином, клопотання представника відповідача є надуманим, не обєктивним та необґрунтованим, а його доводи не правдивими та такими, які вводять суд в оману щодо фактичних обставин справи.

Частиною 4 ст. 43 ЦПК України передбачено, що за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Згідно з п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Частиною 5 ст. 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Крім того, ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

У випадку невиконання учасником справи його обовязків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (ч. 3 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обовязків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Відповідно до ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами. У випадку невиконання процесуальних обовязків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

Зважаючи на зловживання представником відповідача адвокатом ОСОБА_2 своїми процесуальними правами, передбаченими ст. ст. 43, 64, 257 ЦПК України (правом заявлення клопотань з процесуальних питань) під час заявлення клопотання про залишення позову без розгляду, намагання ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи, з метою спонукання його до добросовісного виконання процесуальних обовязків, передбачених ст. ст. 2, 43, 183 ЦПК України, припиненню зловживання ним процесуальними правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, суд приходить до висновку про необхідність накладення на нього штрафу в розмірі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 12, 43, 44, 48, 58, 64, 76, 77, 83, 84, 143, 148, 182, 183, 213, 214, 257, 352, 353, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

1.Клопотання представника позивача задовільнити.

2.В судовому засіданні по розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки оголосити перерву до 10 години 00 хвилин 24 квітня 2018 року.

3.Витребувати з Миронівського районного суду Київської області інформацію про надходження до суду матеріалів кримінального провадження, відомості про яке 31 березня 2016 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000193, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

4.Визнати клопотання представника відповідача про залишення позову по цивільній справі ЄУН 371/1079/17 (провадження №2/371/79/18) без розгляду, у звязку із повторною неявкою позивача на судове засідання зловживанням своїми процесуальними правами, передбаченими ст. ст. 43, 64, 257 ЦПК України.

5.Накласти на представника відповідача адвоката ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, як захід процесуального примусу передбачений ст. 148 ЦПК України, штраф в розмірі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 528 гривень 60 копійок, який підлягає стягненню в дохід державного бюджету Україна, за зловживання ним правом на заявлення клопотання про залишення позову без розгляду, передбачене ст. ст. 43, 64, 257 ЦПК України.

6.Клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у звязку із повторною неявкою позивача на судове засідання по цивільній справі ЄУН 371/1079/17 (провадження №2/371/79/18) залишити без розгляду.

7.Ухвала в частині застосування заходу процесуального примусу, передбаченого ст. 148 ЦПК України може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

8.Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_4

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук