АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/962/2018 Доповідач - Музичко С.Г.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року Апеляційний суд м.Києва у складі:

Головуючого судді - Музичко С.Г.,

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - Адвокатського бюро «Кузьмін та партнери» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 864 400,00 грн. та судові витрати.

У червні 2016 року позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 844 402,00 грн., посилаючись на те, що 06.08.2015 року відповідачем було частково погашено борг у сумі 19 998,00 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 844 402,00 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 3 500,00 грн. та судовий збір у розмірі 6 090,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Адвокатського бюро «Кузьмін та партнери» відхилено, рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року касаційну скаргу представників ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 10 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову у зв'язку із пропущенням строку позовної давності.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивач звернувся до суду з позовом пропустивши строк позовної давності, який сплив 02 квітня 2013 року.

Зазначає, що переривання строків позовної давності може мати місце лише в межах загального строку позовної давності. Вказує, що сплата відповідачем частини коштів у рахунок погашення боргу, після спливу строку позовної давності не перериває перебіг строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт порушення відповідачем його прав невиконанням договору позики. Незважаючи на те, що строк повернення позики було визначено сторонами до 01.04.2010 року, відповідач 06.08.2015 року частково погасив суму заборгованості за вказаним договором і таким чином визнав свій борг перед позивачем.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02.02.2010 року позивач надав в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США, що підтверджується копією розписки від 02.02.2010 року (а.с.7).

Як вбачається зі змісту вказаної розписки, відповідач зобов'язався повернути позивачу суму позики до 01.04.2010 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, в якому вони погодили всі його істотні умови, позивачем за даним договором було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США. Дана обставина відповідачем не заперечувалася.

06.08.2015 року відповідачем було частково погашено суму заборгованості в розмірі 19 998, 00 грн. (а.с.60).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач до суду першої інстанції заявив клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позивач звернувся до суду у жовтні 2015 року, після спливу строку позовної давності, так як у відповідності до договору позики від 02.02.2010 року відповідач зобов'язався повернути грошові кошти 01.04.2010 року, з цього часу і розпочався перебіг строку позовної давності, який сплив 01.04.2013 року.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тобто, у кожному випадку необхідно встановлювати, коли конкретно боржник вчинив відповідні дії, адже перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Вказану правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року у справі № 6-3030цс16.

Враховуючи, що строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення боргу за спірним договором позики сплив 01.04.2013 року, перериванням даного строку не може вважатись часткове погашення відповідачем боргу 06.08.2015 року, що мало місце поза межами строку позовної давності.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів", п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Адвокатського бюро «Кузьмін та партнери» задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді