Справа № 195/1461/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

09.02.2018 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпроптеровської області в складі головуючого судді Омеко М,В., при секретарі Мартиновій Н.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ майна, що є спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що з липня 1995 року по серпень 2017 року проживав з ОСОБА_3 однією сім'єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, купували рухоме нерухоме майно в інтересах сім'ї за спільні кошти.

В серпні 2017 року їх стосунки були припинені.

Після чого позивач звернувся до відповідачки з пропозицією провести поділ спільного сумісного майна в добровільному порядку, на що остання не погодилась.

Протягом останнього часу вирішити дане питання мирним шляхом не вдалося, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить суд встановити проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по серпень 2017 року.

Просить також рішенням суду визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 майно набуте під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме: нежитлову будівлю кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3» розташовану в АДРЕСА_1; житловий будинок АДРЕСА_2; автомобіль Wolkswagen модель саddi 2008 року випуску держномер НОМЕР_2; автомобіль «Nissan» модель QASQAI 2011 року випуску, держномер НОМЕР_3.

Виділити із спільного сумісного майна та залишити у власності ОСОБА_1 автомобіль Wolkswagen модель саddi 2008 року випуску держномер НОМЕР_2 вартістю 132 599 грн.

Виділити із спільного сумісного майна ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на ? частку нежитлової будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованої в АДРЕСА_1, вартістю 375 000 грн.;

? частку житлового будинку АДРЕСА_2, вартістю 195 000 грн.

Виділити із спільного сумісного майна та залишити у власності ОСОБА_3 :

1/2 частку нежитлової будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованої в АДРЕСА_1, вартістю 375 000 грн.;

1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2, вартістю 195 000 гри.,

«Nissan» модель QASQAI 2011 року випуску, держномер НОМЕР_3. вартістю 249 554 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на його користь різницю вартості 1/2 частки майна, яка складає 58 477, 50 грн.

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду письмові заперечення щодо заявлених позовних вимог. Вказуючи, що однією сім'єю вони не проживали, вона займається підприємницькою діяльністю, фінансово незалежна, а тому позовні вимоги безпідставні.

В судовому засіданні представник позивача та позивач заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Стверджує, що спірне майно підлягає поділу, хоч воно і набуте під час зайняття підприємницькою діяльністю , проте не є частиною статутного фонду.

Позивач вважає, що ним доведена правомірність заявлених позовних вимог. Зазначив, що все майно придбано за спільні кошти під час їх проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу і тому є спільною сумісною власністю.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог. Оскільки вважають

Відповідач, ОСОБА_3 в судовому засіданні дали суперечливі покази щодо визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, пояснила , що проживала з позивачем разом, вела спільний побут. Крім цього в судовому засіданні визнала факт набуття майна внаслідок зайняття бізнесом разом з ОСОБА_1,зазначила що позивач власними силами, своєю працею відновлював придбані занедбані приміщення, облаштовував торгові точки та доглядав за господарством. Але заперечувала, що майно придбано за спільні кошти, оскільки вважає, що кошти на придбання майна своїми особистими, бо саме вона зареєстрована як приватний підприємець. Та все рухоме і не рухоме майно зареєстроване на неї, як на власника

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали разом, однією сім'єю без реєстрацію шлюбу. Розповіли, що спочатку ОСОБА_1 працював реалізатором в приватного підприємця ОСОБА_13, потім в приватного підприємця ОСОБА_14 на ринку в Томаківці. Через певний час ОСОБА_3 та ОСОБА_1 самостійно почали займатися підприємницькою діяльністю, торгове місце ОСОБА_1 власноруч облаштував в селищі Томаківка, а потім в с. Вищетарасівка. Розповіли, що позивач та відповідач спочатку проживали в батьків ОСОБА_3, а потім переїхали в селище Вищетарасівка, де придбали кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3», потім і будинок. Ремонти в будинку та облаштування торгового місця, цим займався позивач, який за допомоги гр.. ОСОБА_7, який працював у них та друзів зробили власноруч. ОСОБА_3 займалася бухгалтерією та торгівлею, підприємницьку діяльність вони здійснювали разом, разом їздили за закупівлею товару до м. Харків, де їх неодноразово бачили свідки.

Також, свідки зазначили, що ОСОБА_3 має сина але батьком якого є не ОСОБА_1 Проте позивач відноситься до нього як, до свого рідного. Син відповідачки, ОСОБА_15 називає позивача батьком. Вважають, що ОСОБА_1 добре відноситься до відповідачки, з почуттям любові та турботи, оскільки піклується про неї та про її сина незважаючи на той факт , що вони навіть не одружені.

Зокрема свідки ОСОБА_6, ОСОБА_16 в судовому засіданні зазначили,що започаткував сімейний бізнес саме ОСОБА_1, який вже на час знайомства з ОСОБА_3 займався торгівлею на ринку, мав власне торгове місце і взяв ОСОБА_3 працювати разом з ним.

Крім цього, свідок ОСОБА_17 пояснила, що проживає в селищі Вищетарасівка, та зазначила, що саме вона з чоловіком продали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нежитлову будівлю «ІНФОРМАЦІЯ_3», яка знаходиться в селищі Вещетарасівка. Під час укладання договору купівлі - продажу даного кафе сторони були разом, поводили себе, як сімейна пара, віддавали кошти також разом. Зазначила, що ремонтом та облаштуванням магазину займався саме ОСОБА_1 власноруч.

Свідки пояснили, що знають їх довгий час, як сімейну пару, всі свята вони проводили разом,проживали разом та відпочивали також, вели спільний побут та господарство, проживали весь час за однією адресою. Все рухоме та нерухоме майно в с. Томаківка, в с. Вищетарасівка, нежитлове приміщення в с. Вищетарасівка, а також всі попередні нежитлові приміщення, в яких торгували сторони по справі, були придбані ними разом, перемови щодо придбання майна сторони провадили спільно, на укладенні договорів купівлі-продажу були присутні спільно.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що являється батьком відповідачки, ОСОБА_3, та надав свідчення , що в 2014 році продав свою частку будинку, а отримані кошти в розмірі 10 000 дол. США передав ОСОБА_3 з метою придбання автомобіля для онука. Куди витратила ОСОБА_3 дані кошти йому не відомо. Пояснив, що всі робот, які стосуються відновлювальних робіт та ремонтів в придбаних приміщеннях, все робив він самостійно, без допомоги ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_15 в судовому засідання пояснила, що являється племінецею ОСОБА_3, та надала суду свідчення, що на прохання своєї тітки ОСОБА_3 в 2006 році надала їй в борг кошти в розмірі 15 000 дол. США на придбання нежитлового приміщення.

Вислухавши пояснення сторін, свідків та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне :

Судом встановлено, що між сторонами виник спір про розподіл майна, яке позивач вважає спільною сумісною власністю, набутою під час проживання без реєстрації шлюбу. Встановлення факту спільного проживання позивачеві необхідно для підтвердження свого права на спірне майно. Вказані правовідносини регулюються положеннями глав 7, 8 Сімейного кодексу, ст.372 ЦК України. Позивач також посилається на положення ч.3 ст.368 ЦК України та ст.60 Сімейного кодексу України, відповідно до яких майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом ) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Показання допитаних в судовому засіданні свідків підтверджують факт постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Щодо пояснень свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_15, суд відноситься критично, оскільки дані свідки є родичами відповідачки, при цьому жодних договорів позики коштів ОСОБА_20 не укладала, на питання пояснити суду джерело набуття коштів чи підтвердити їх наявність документально не змогла.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В своєму зустрічному позові, який суд залишив без розгляду через пропущення процесуальних строків звернення, відповідач не заперечує факту проживання однією сім'єю без реєстрацію шлюбу з січня 2004 року по серпень 2017 року, проте зазнає, що за цей період в більшій частині за кошти зароблені саме нею від заняття підприємницькою діяльністю. Та, вважає, оскільки вона являється підприємцем, а ОСОБА_1 хоч і допомагав їй в веденні бізнесу, однак не мав офіційної реєстрації як фізична особа підприємець, тому майно не є спільною сумісною власністю та не підлягає поділу.

Окрім визнання даного факту відповідачем, ведення спільного побуту, виконання прав та обов'язків підтверджується письмовими та іншими доказами, долученими до справи, а саме:

- довідками про реєстрацію місця проживання, актами обстеження житлово-побутових умов, із яких вбачається що сторони по справі були зареєстровані за адресою місцезнаходження спільного майна, мешкали разом однією сім'єю та вели спільне господарство.

- довідкою Кредитної спілки «Єднання через природний закон», та копіями договорів кредиту та поруки, із яких вбачається що сторони брали на себе взаємні обов'язки щодо виконання кредитних зобов'язань в інтересах сім'ї.

- поясненнями свідків, допитаних в судових засіданнях, які давали свідчення будучи попередженими про кримінальну відповідальність та під присягою, суд вважає, що факт спільного проживання сторін однією сім"єю без реєстрації шлюбу та придбання за цей час та за спільні кошти рухомого та нерухомого майна знайшов своє підтвердження.

Судом також встановлена, що ОСОБА_3 в період спільного проживання з ОСОБА_1 а саме в період з 2004 року по серпень 2017 року набула права власності на нежитлову будівлю кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3» розташовану в АДРЕСА_1; садибу, розташовану АДРЕСА_2, яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами( реєстраційний номер 4) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) площею 0.14 га (реєстраційний номер 4, кадастровий номер НОМЕР_4).;автомобіль «Nissan» модель QASQAI 2011 року випуску, держномер НОМЕР_3.

А ОСОБА_1 в період спільного проживання з ОСОБА_3 в період 2004 року по серпень 2017 року набув права власності на автомобіль Wolkswagen модель саddi 2008 року випуску держномер НОМЕР_2;

Що зокрема підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5, НОМЕР_6, договором купівлі-продажу від 05.04.2013 року житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2; договором купівлі продажу нежитлової будівлі від 28.12.2006 року нежитлової будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3» за адресою АДРЕСА_1.

Крім цього сторонами по справі підтверджено факт проживання разом за однією адресою, під час знаходження справи на розгляді в суді.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця НОМЕР_7 ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа підприємець.

Оскільки, спірне майно, що було набуте за час зайняття підприємницькою діяльністю не є частиною статутного фонду, то воно підлягає поділу.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності (ст. 74 ч.1 СК України).

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які не перебувають у шлюбі між - собою або а будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього кодексу (ст. 74 ч.2 СК України).

Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Верховного суду від 08.06.2016 року по справі № 6-2253цс15:

«Проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю. але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю. ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім "ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо Інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти».

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Вирішення питання про обсяг спільно нажитого майна, що належить до спільної сумісної власності і підлягає поділу між подружжям, у зв'язку з тим, що майно було придбано під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, залежить від вирішення питання про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до ст.ст. 234-235, 256 -259 ЦПК України встановлення фактів що мають юридичне значення, зокрема встановлення факту проживання чоловіка І жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, провадиться в судовому порядку.

Якщо вирішення питання про встановлення факту, що має юридичне значення, взаємопов'язане зі спором про право, вирішення провадиться судом в порядку позовного провадження (ст. 235 ч. б ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

При застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правіша зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з ОСОБА_3 на його користь різницю вартості 1/2 частки майна, яка складає 58 477, 50 грн., суд, вважає такими, що не підлягають задоволенню через не внесення відповідної суми на депозитний рахунок суду. Оскільки, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.. 365 ЦК , за умови звернення подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Розподіл судових витрат підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

З врахуванням наведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10,11,12,13,18, 75-80, 89, 141, 263-265 ЦПК України, 368,372 ЦК України, 3, 57, 60, 70, 71, 74 Сімейного Кодексу України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_8, іпн. НОМЕР_1, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2) до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт НОМЕР_9, іпн.НОМЕР_10, зареєстрована за адресою АДРЕСА_3) про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, поділ майна, що є спільною сумісною власністю - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по серпень 2017 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 майно набуте під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме:

-нежитлову будівлю кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3» розташовану в АДРЕСА_1;

-садибу, розташовану АДРЕСА_2, яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами( реєстраційний номер 4) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, глсплдарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) площею 0.14 га ( реєстраційний номер 4, кадастровий номер НОМЕР_4).

-автомобіль Wolkswagen модель саddi 2008 року випуску держномер НОМЕР_2;

-автомобіль «Nissan» модель QASQAI 2011 року випуску, держномер НОМЕР_3.

Виділити із спільного сумісного майна та залишити у власності ОСОБА_1 автомобіль Wolkswagen модель саddi 2008 року випуску держномер НОМЕР_2 вартістю 132 599 грн.

Виділити із спільного сумісного майна ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на:

-? частку нежитлової будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованої в АДРЕСА_1, вартістю 375 000 грн.;

-? частку садиби, розташованої по АДРЕСА_2, вартістю 195 000 грн., а саме - ? частину житлового будинку з надвірними спорудами ( присадибна ділянка) площею 0.14 га ( реєстраційний номер 4, кадастровий номер НОМЕР_4).

Виділити із спільного сумісного майна та залишити у власності ОСОБА_3 :

-1/2 частку нежитлової будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованої в АДРЕСА_1, вартістю 375 000 грн.;

-1/2 частку садиби, розташованої по АДРЕСА_2, вартістю 195 000 гри.,а саме - ? частину житлового будинку з надвірними спорудами (реєстраційний номер 4), ? частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.14 га ( реєстраційний номер 4, кадастровий номер НОМЕР_4).

-автомобіль «Nissan» модель QASQAI 2011 року випуску, держномер НОМЕР_3. вартістю 249 554 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 4515 гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата складання повного судового рішення - 09 лютого 2018 року.

Суддя: М. В. Омеко