Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., при секретарі Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Закарпатській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання права власності на сільськогосподарську машину марки Т-40, номер кузова НОМЕР_1,номер двигуна НОМЕР_2, 1978 року випуску за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Закарпатській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання права власності на сільськогосподарську машину марки Т-40, номер кузова НОМЕР_1,номер двигуна НОМЕР_2, 1978 року випуску за набувальною давністю.

Позовні вимоги мотивують тим, що з 1991 року позивач користується трактором марки Т-40, 1978 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, який використовує в особистому селянському господарстві. ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Державної служби Українги з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Закарпатській області для здійснення реєстрації вказаного трактору. Однак, йому було відмовлено, та повідомлено про необхідність надання документів які б підтверджували правомірність придбання трактору, таким може бути в тому числі і рішення суду про визнання права власності. Так, позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить:визнати за ним право власності на сільськогосподарську машину марки Т-40, номер кузова НОМЕР_1,номер двигуна НОМЕР_2, 1978 року випуску за набувальною давністю.

В судове засідання позивач не з'явився. Подав до суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представником відповідача на адресу суду надіслано заяву про розгляд справи за його відсутності, проти визнання права власності на вказану сільськогосподарську техніку не заперечують.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На адресу суду надійшла заява про розгляду справи без його участі, просить позов задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до на наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно п.9 до "Прикінцевих та перехідних положень" ЦПК України (в редакції станом на 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Абзацами 1, 11 ч. 7 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що відомчу реєстрацію та облік транспортних засобів Збройних Сил України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, житлово-комунального господарства, а також тих, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, здійснюють: тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Згідно ч. 8 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" порядок здійснення відомчої реєстрації та ведення обліку транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України. Для ведення відомчого обліку зареєстрованих транспортних засобів відповідними органами, якими вони зареєстровані, створюються уніфіковані автоматизовані електронно-облікові системи Відомості відомчого обліку щодо зазначених транспортних засобів є складовою частиною Єдиного державного реєстру.

Згідно п. 2 Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів /затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 липня 2009 р. N 694/ реєстрація та зняття з обліку машин проводяться державними інспекціями сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах.

На даний час, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 р. № 447 "Про ліквідацію територіальних органів Державної інспекції сільського господарства" Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області знаходиться в стадії припинення.

У відповідності до п. 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів /затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. N 667/ державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ректифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров'я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу.

Підпунктами 1-2 п. 3 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів /затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 1115 р. N 667/ установлено, що основними завданнями Держпродспоживслужби є, зокрема: реалізація державної політики у галузі реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплекс; здійснення державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу.

Відтак, на даний час функцію реалізації державної політики у галузі реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі здійснює Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Закарпатській області. Позивач звернувся до вказаного органу для реєстрації трактору, однак йому було відмовлено, оскільки в останнього відсутні документи які б підтверджували правомірність придбання сільськогосподарської машини. З метою отримання підтвердження права власності ОСОБА_2 звернувся до суду.

Так, позивач вказує на те, що з 1991 року користується трактором марки Т-40, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, 1978 року випуску. Вказану сільськогосподарську машину було придбано ОСОБА_2, як працівником «Ужгородського УПП-1» за належні позивачу кошти, а саме за 1000,39 рублів. У підтвердження даному факту у матеріалах справи міститься копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 29.10.1991 року. Згідно копії накладної № 023957 від 29.10.1991 року вказана сума була сплачена за трактор Т-40.

Згідно висновку спеціаліста від 04.12.2017 р. серії ВЕ № 114226 з проведення обстеження машин на відповідність ідентифікаційних номерів і супровідних документів на предмет фальсифікації при огляді трактора, ідентифікаційні номери, таблички в наявності відповідають супровідним документам. Фізичного втручання не виявлено.

З довідки Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області від 15.12.2017 р. № 10-22/2623 слідує, що сільськогосподарська машина марки Т-40, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, рік випуску 1978 на обліку і в розшуку в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Закарпатській області не значиться.

Згідно довідки Баранинської сільської ради від 27.11.2017 року за №1711 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно має у користуванні трактор Т-40 (номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, рік випуску 1978), придбаний ним від Ужгородського УПП-1 в 1991 році. Як підстав, видачі довідки, зазначено особиста заява та погосподарський облік сільської ради.

При цьому, у матеріалах справи міститься копія нотаріально посвідченої заяви від 01.12.2017 року ОСОБА_2, в якій останній підтверджує факт придбання ним трактору Т-40 1978 року випуску в Ужгородському УПП-1 29.10.1991 року, за кошти та для ОСОБА_1. Згідно вказаної заяви не заперечує та дає свою згоду на проведення державної реєстрації вказаного трактора.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, та інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд враховує, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Основоположні принципи здійснення правомочності власника сформульовані в ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до ст.9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (ст.ст.13, 14, 41).

Зокрема, ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Конституційні положення про право власності відображені в нормах чинного законодавства, зокрема в ст.344 Цивільного кодексу України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Відповідно до ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації..

Частиною 4 цієї статті визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 9 та 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року розяснено, що при вирішенні спорів, повязаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи предявлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

Добросовісність володіння є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст. 3 ЦК). Для визнання володільця добросовісним, необхідно встановити, що незаконний володілець на протязі всього володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

В Узагальненні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 року розяснено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно, знахідку, бездоглядну домашню тварину чи скарб.

Відкритість володіння: з моменту заволодіння рухомим майном, тобто з 29.10.1991 року той факт, що ОСОБА_1 володіє сільськогосподарською машиною марки Т-40 був очевидним для третіх осіб та ні від кого не приховувася.

Враховуючи вищевказані норми законодавства України, а також беручи до уваги те, що позивач є добросовісний набувачем, що підтверджується матеріалами справи, зокрема нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2, та іншими матеріалами справи, а також суд бере до уваги що факт придбання трактору саме для позивача визнається сторонами, визнання позовних вимог відповідачем по справі, суд приходить до висновку, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на сільськогосподарську машину марки Т-40, номер кузова НОМЕР_1,номер двигуна НОМЕР_2, 1978 року випуску за набувальною давністю.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 321, 328, 334, 344, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 12,13, 81, 265, 212-215, 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Закарпатській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання права власності на сільськогосподарську машину марки Т-40, номер кузова НОМЕР_1,номер двигуна НОМЕР_2, 1978 року випуску за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (мешканець с.Довге Поле, буд 146, Ужгородського району, Закарпатської області, н.п.п. НОМЕР_3) право власності на сільськогосподарську машину марки Т-40, номер кузова НОМЕР_1,номер двигуна НОМЕР_2, 1978 року випуску за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3