Номер провадження: 22-ц/785/2163/18
Номер справи місцевого суду: 522/545/16-ц
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської національної наукової бібліотеки Міністерства культури України про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня2017 року, ухваленого суддею Тарасовим А.М.,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до Одеської національної наукової бібліотеки Міністерства культури України про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу, та стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 гривен, посилаючись на те, що наказом №178-к від 27.11.2015 року її звільнено з посади завідувача відділу друку, репрографії і консервації фонду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Позивачка вважає своє звільнення незаконним, це є підсумком особистого ставлення до себе з боку адміністрації відповідача, оскільки за останній рік роботи перед звільненням було проведено безліч безпідставних перевірок та наказами № 58, 80 притягнуто її до дисциплінарної відповідальності.

На підставі вищевикладеного, позивачка просила суд визнати незаконними накази №80 від 06.11.2015 року та №58 від 04.09.2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, №67 від 27.10.2015 року «Про завершення роботи з післядрукарської обробки бібліографічних покажчиків» та наказ №178-к від 27.11.2015 року «Про звільнення завідувача відділу друку, репрографії і консервації фонду Одеської національної наукової бібліотеки Міністерства культури України» та поновити позивачку на посаді завідувача відділу друку, репрографії і консервації фонду Одеської національної наукової бібліотеки Міністерства культури України, зобов'язати Одеську національну наукову бібліотеку Міністерства культури внести відповідні записи до трудової книжки позивачки, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня2017 року в задоволені позову ОСОБА_2 до Одеської національної наукової бібліотеки Міністерства культури України про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої виходив з того, що вимоги про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є безпідставними, а також позивачкою пропущений строк на звернення до суду з відповідним позовом.

З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що позивачка у серпні 2005 року була прийнята на роботу до Одеської державної ордена Дружби народів наукову бібліотеку ім. Горького до відділу обслуговування читачів на посаду бібліотекара 1 категорії. З 2 жовтня 2006 року була переведена на посаду завідувачки відділу друку, репрографії і консервації фонду (а.с. 26-27, 50 т. 3).

В подальшому бібліотека була перейменована на Одеську національну наукову бібліотеку Міністерства Культури України (а.с. 50 т. 3).

Посадовою інструкцією завідувача відділу друку, репрографії і консервації фондів, від 10 грудня 2010 року, були встановлені всі права, обов'язки ОСОБА_2, як завідуючої, з якою вона була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис від 10 грудня 2010 року (а.с. 70-72 т. 1).

04 вересня 2015 року наказом № 58 ОСОБА_2 була оголошена догана за порушення п. 4.4. Посадової інструкції (а.с. 13 т. 1).

У відповідності до п. 4.4 завідувач несе відповідальність за виконання правил з охорони праці, виробничої санітарії та пожежного захисту (а.с. 71 т. 1).

Від надання пояснень та підпису про ознайомлення з наказом № 58 від 04 вересня 2015 року ОСОБА_2 відмовилась, про що комісією у складі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було складено акт від 04.09.2015 року (а.с. 78, 79 т. 1).

З наказу № 58 від 04 вересня 2015 року вбачається, що він винесений за результатами перевірки, якою встановлено, що зауваження комісії, які були зазначені у акті від 26.08.2015 року виконані не були.

Однак, матеріали справи не містять акту від 26.08.2015 року з зауваженнями комісії, з зазначенням строку на виконання цих зауважень.

ОСОБА_2 неодноразово надаючи пояснення, посилалась на ту обставину, що вона взагалі не знала про те, що була проведена перевірка санітарного стану приміщення, а також її не було ознайомлено з цим актом, та її не відомо в який час було необхідно виконати ці зауваження.

Представниками відповідача не був наданий до суду акт від 26.08.2015 року, який в подальшому був підставою для винесення ОСОБА_2 догани, на підставі наказу № 58.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд визнаючи наказ № 58 правомірним, дійшов цього висновку передчасно, без встановлення всіх обставин справи.

У відповідності до ст. 233 КЗоТ України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Позовні вимоги в частині визнання незаконності наказу № 58, задоволенню не підлягають, саме за пропуском тримісячного строку на звернення до суду.

Згідно з наказом від 06 листопада за № 80, ОСОБА_2 було оголошено догану за невиконання наказу генерального директора ОННБ ім. Горького № 63 від 12 жовтня 2015 року «Про передачу службового майна», з яким було ознайомлено позивачку 6.11.2015 року (а.с. 16, 83-84 т. 1).

Наказом №63 від 02.10.2015 року позивача зобов'язано передати, а заступника генерального директора з АГЧ прийняти майно, яке зберігається у приміщеннях групи «Б» та знаходиться на повній індивідуальній відповідальності ОСОБА_2 згідно договору від 28.10.2008 року (а.с. 82 т. 1).

Відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність від 28.10.2008 року, між адміністрацією та ОСОБА_2 був підписаний договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого позивачка прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за зберігання ввірених її речей підприємства (а.с. 125 т. 3).

При цьому адміністрація створює робітнику умови, необхідні для нормальної праці та забезпечує повне збереження ввірених йому цінностей.

Дія цього договору розповсюджується на весь час роботи з ввіреними робітнику матеріальними цінностями підприємства.

Наказом № 63 від 02.10 2015 року зобов'язано затвердити склад комісії з передачі, майна яке знаходиться у приміщенні та на повній індивідуальний відповідальності ОСОБА_2 (а.с. 82 т. 1).

Однак наказ не містить підстав передання майна, не була проведення інвентарізація майна до винесення наказу, а також підстав передачі майне, яке б було узгоджено з договором про повну матеріальну відповідальність.

Судом першої інстанції зроблений висновок про те, що в зв'язку з тим, що позивачем не виконано наказ № 63, а саме відмовою від виконання наказу генерального директора ОННБ ім. М. Горького позивач порушила вимоги ст. 139 КЗпП України, яка зобов'язує працівників своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової дисципліни, у зв'язку з чим 06.11.2015 року відповідачем було винесено наказ №80, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з підстав, що позивачкою не був оскаржений наказ № 63, в зв'язку з чим наказ № 80 не може бути визнано судом незаконним, тому, що справа розглядається лише в межах заявлених вимог.

Вирішуючи питання стосовно правомірності дій відповідача в частині звільнення позивача із займаної посади, судом встановлено, що наказом №67 від 27.10.2015 року зобов'язано робочу групу, до складу якої увійшла і позивач, в період з 28.10.2015 року по 04.11.2015 року здійснити ручне фальцювання (згинання, складання в певному порядку, послідовності друкованого паперового аркуша) та аркушопідбір, що не вимагає спеціальних знань та підготовки.

Згідно службових записок від 28.10.2015 року, 29.10.2015 року, 30.10.2015 року, 02.11.2015 року позивач та підпорядковані їй як завідуючій відділом працівники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до роботи з фальцювання не приступили. За зазначеним фактом складено доповідну на ім'я генерального директора ОННБ.

Відсутність позивача у приміщенні правового центру довідково-інформаційного відділу для завершення післядрукарської обробки бібліографічних показчиків підтверджується актами про відсутність працівника від 28.10.2015 року, 29.10.2015 року, 30.10.2015 року, 02.11.2015 року.

Факт невиконання роботи з фальцювання не заперечується і позивачем, яка до того ж зазначила, що для його здійснення необхідні спеціальні навики. Однак, представником відповідача надано довідку щодо процесу фальцювання, з якої вбачається, що проведення фальцювання не вимагає жодних спеціальних знань та навиків. (а.с. 32-33 т. 2).

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища.

Заявляючи вимогу щодо визнання наказу №67 від 27.10.2015 року недійсним, позивач зазначає, що він прийнятий з порушенням вимог законодавства про охорону праці, однак, позивачем не надано доказів того, що робота з ручного фальцювання відноситься до робіт з підвищеною небезпекою для життя та здоров'я працівника, таких відомостей не встановлено і судом під час розгляду справи, а відтак не встановлено і підстав, які б дали право позивачу відмовитись від виконання покладеної на неї роботи.

В подальшому, наказом №178-к від 27.11.2015 року позивача звільнено із займаної посади у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором. З мотивувальної частини наказу вбачається, що позивач не виконала вимоги наказу №67 від 27.10.2015 року, не взяла особистої участі у роботі групи та не забезпечила участі у роботі підлеглих їй працівників, своєю бездіяльністю позивач порушила пункти 2.1, 2.5, 2.14, 2.18 посадової інструкції, затвердженої 10.12.2010 року, вимоги ст. 139 КЗпП України. Крім того, актами перевірки трудової дисципліни - виходу на роботу працівників ОННБ від 24.11.2015 року, 26.11.2015 року, доповідною ОСОБА_9 від 24.11.2015 року було встановлено, що співробітник, який безпосередньо підпорядковується завідувачу відділом, без поважних причин з'явилась на роботу з запізненням, однак позивачем не було складено коригуючий табель обліку використання робочого часу ОСОБА_7 та не передано даних відомостей до бухгалтерії, чим порушила п. 2.15 посадової інструкції.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

За наведених підстав, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга позивачки підлягає задоволенню в частині скасування рішення, а саме в частині визнання наказів незаконними № 58 та № 80, але з підстав пропуску строку відносно наказу № 58, та не оскарження наказу № 63, суд позбавлений можливості в цієї частині задовольнити позовні вимоги, та визнати незаконними накази № 58 та №80, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з інших підстав.

За таких підстав також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки в частині стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про незаконність наказу № 67, з тих підстав, що в її трудові обов'язки, а також підлеглих її відділу не входило виконання роботи, яка передбачена оскаржуваним наказом, колегія суддів вважає їх не обґрунтованими з тих підстав, що суд розглядає справу у межах заявлених вимог, відповідно до позовних вимог, позивачка вважала наказ № 67 незаконним, з тих підстав, що ця робота по фальцюванню є небезпечна для життя, а не з підстав, що не входить у її трудові обов`язки.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправомірно було відмовлено у поновленні строку на оскарження наказів, колегією суддів вважає їх недоведеними з тих підстав, що позивачкою наказ за № 58 від 04 вересня 2015 року був оскаржений лише у січні 2016 року, поважних причин пропуску позивачкою до суду надано не було.

Що стосується поновлення строку на оскарження наказів № 67, 80, 178, колегія суддів до уваги ці доводи не приймає, з тих підстав, що всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог по суті, а не з підстав порушення строків на звернення до суду.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, поданих учасниками справи.

За таких підстав, колегія суддів дійшла до висновку про те, що при винесені рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, а тому у відповідності до ст. 376 ЦПК України, рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з інших мотивів.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня2017 року - скасувати. Ухвалити нове.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Одеської національної наукової бібліотеки Міністерства культури України про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________Ю.І. Кравець

Повний текст судового рішення складений 16 лютого 2018 року.