АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/248/18 Головуючий 1 інст. - Єрмоленко В.Б.
Справа № 639/8313/16-ц
Категорія: відшкодування Доповідач - Котелевець А.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 вересня 2017 року,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2016 року Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «АХА Страхування») в особі свого представника ОСОБА_3 звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Позовна заява мотивована тим, що 04 червня 2015 року між ПрАТ «АХА Страхування» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Конарк Інтелмед» (далі - ТОВ «Конарк Інтелмед» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту ПМ136327Га/13скв, відповідно до умов якого ПрАТ «АХА Страхування» застрахувало майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1.

21 серпня 2015 року по вулиці Вернадського та Червоношкільна в м. Харкові сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

Постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП.

На підставі платіжного доручення № 194 622 від 08 вересня 2015 року, страхового акту № 1.003.15.12183/Vesko19137 від 07 вересня 2015 року та розрахунку страхового відшкодування до цього страхового акту проведено виплату страхового відшкодування в розмірі 12 565 грн. 88 коп.

Зазначену суму позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на підставі статті 993 ЦК України.

20 липня 2017 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 подав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову. Заперечення мотивовані тим, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного з Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Крім того, вважав, що оцінка пошкодженого транспортного засобу потерпілого на предмет визначення вартості збитків не проводилась.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 вересня 2017 року позов задоволено.

З ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АХА Страхування» стягнуто страхове відшкодування в розмірі 12 565 грн. 88 коп. та 1 378 грн. 00 коп. судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після виплати страхового відшкодування потерпілому від ДТП до ПрАТ «АХА Страхування» перейшло право на пред'явлення зворотної вимоги про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації до відповідальної особи за завдані збитки.

21 вересня 2017 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/0475612, укладеного 12 серпня 2015 року з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»; оцінка транспортного засобу потерпілого на предмет визначення вартості збитків не проводилась; потерпілий або позивач мають право стягнення з відповідача лише у разі недостатності сум, сплачених у якості страхового відшкодування страховиком, за умови звернення до нього у відповідності до чинного законодавств України.

23 жовтня 2017 року Оніщенко Ганна Вячеславівна - представник позивача подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Заперечення мотивовані тим, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страхового відшкодування, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що 04 червня 2015 року між ПрАТ «АХА Страхування» і ТОВ «Конарк Інтелмед» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту ПМ136327Га/13скв, відповідно до умов якого ПрАТ «АХА Страхування» застрахувало майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1.

21 серпня 2015 року по вулиці Вернадського та Червоношкільна в м. Харкові сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

Постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП.

На підставі платіжного доручення № 194 622 від 08 вересня 2015 року, страхового акту № 1.003.15.12183/Vesko19137 від 07 вересня 2015 року та розрахунку страхового відшкодування до цього страхового акту проведено виплату страхового відшкодування в розмірі 12 565 грн. 88 коп.

Автомобіль марки ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував під час ДТП ОСОБА_1, був застрахований у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/0475612.

Згідно зі статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересіів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

За змістом наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Саме така правова позиція містилася в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України на момент ухвалення рішення була обов'язковою для судів.

Оскільки вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП встановлена постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2015 року, а факт сплати ПрАТ «АХА Страхування» суми страхового відшкодування в розмірі 12 565 грн. 88 коп. підтверджується платіжним дорученням № 194 622 від 08 вересня 2015 року, страховим актом № 1.003.15.12183/Vesko19137 від 07 вересня 2015 року та розрахунком страхового відшкодування до цього страхового акту, то вимоги до відповідача є обґрунтованими.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що оцінка транспортного засобу потерпілого на предмет визначення вартості збитків не проводилась, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в суді першої інстанції клопотання про проведення відповідної експертизи заявлено не було.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правопорушення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-1У «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-1У).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-1У (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-1У).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-1У страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-1У (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі , якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договору. Якщо третя особа відмовилась від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною, якщо потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерплому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-1У). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди) відповідальності.

Саме така правова позиція містилася в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України на момент ухвалення рішення була обов'язковою для судів.

Керуючись статтями 374, 376 ч. 1 п. 1, п. 4, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

Н.П.Пилипчук