Справа № 175/1761/17
Провадження № 2/175/714/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2018 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Новік Л.М.

за участю секретаря - Мельника Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Слобожанське Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та інтересах своїх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба Ю.А., Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області в особі служби у справах дітей про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду у власних інтересах та інтересах своїх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба Ю.А., Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області в особі служби у справах дітей про визнання правочину недійсним, обґрунтовуючи вимоги тим, що 03 лютого 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 22,2кв.м, загальною площею 47,4 кв.м. Факт укладання вказаного вище договору підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна №52581486 від 03.02.2016р. Вважає, що вказаний договір укладений в супереч вимогам закону, а тому він є недійсним з огляду на, те що відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. За змістом статті 18 Закону діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Таким чином, батьки управляють майном, майновими правами які належать дитині, з обов'язковим врахуванням потреб та інтересів дитини зокрема, з додержанням відповідних правил про опіку і піклування (з дозволу органу опіки і піклування), а тому, необхідність : тримання батьками дозволу органів опіки і піклування на укладення щодо майна, майнових трав які належать дитині, договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, дозволить посилити захист майнових прав дітей.

Відповідно до довідки ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Дніпропетровського районного відділу від 12.03.2016р. №1244/851 за адресою АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими 3 особи:

*ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3;

*ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1;

*ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до Домової книги для прописки громадян, що мешкають в будинку АДРЕСА_1, вказані вище особи є зареєстрованими як на постійному місці перебуванні.

Факт спільного проживання та утримання нерухомого майна підтверджується сплатою комунальних послуг та здійсненого капітального поліпшення умов проживання та енергозбереження, а саме придбання та монтаж пластикових вікон.

Відповідач по справі ОСОБА_5, яка є матір'ю позивачки, достеменно знаючи, що разом з нею мешкають діти, у тому числі малолітні, про свої наміри щодо відчуження будинку позивача не повідомляла, сама не зверталась до органів опіки та піклування та не пропонувала позивачу звернутися до цього органу з метою отримання дозволу на відчуження нерухомого майна, право користування на яке належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкають за адресою: АДРЕСА_1.

А тому вважає даний договір недійсним на підставі ст. 203 ЦК України, оскільки недодержано в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені законом.

Просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 22,2 кв.м, загальною площею 47,4 кв.м., укладеного 03 лютого 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Якуба Ю.А. Покласти витрати на відповідачів.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_7 позов підтримали за викладених у ньому обставин та підстав, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити, пояснила що дозволу на продаж будинку у органу опіки та піклування вона не брала та пояснила, що мабуть це неправильно, але у неї не було іншого виходу. Крім того додала, що її донька, позивачка у справі, робила все можливе і неможливе для того, щоб зробити її перебування у своєму будинку неймовірним випробуванням, всіляко принижувала її, застосовувала до неї фізичне насилля, у зв?язку з чим вона навіть зверталася до правоохоронних органів. А потім вона була змушена виїхати з даного будинку та від безвиході продати свій дім, вчинити так би мовити фіктивну угоду, за продаж будинку вона кошти не отримувала.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник на виклики суду на 11.10.2017 року, 14.11.2017 року, 26.01.2018 року, 13.02.2018 року не з'являлись жодного разу, матеріали справи містять клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Що в свою чергу суд розцінює на підставі ст. 44 ЦПК України як зловживання процесуальним правом.

Представник служби у справах дітей Дніпропетровської райдержадміністрації в судове засідання не з'явилася, але до його початку надала заяву в якій просила розглянути справу без її участі у зв'язку з великим навантаженням, позовні вимоги підтримала.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба Ю.А. в судове засідання не з'явилася.

Згідно ч.2 ст. 280 ЦПК України у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки один із відповідачів в судове засідання з?явився, суд ухвалює рішення на загальних підставах.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до висновку, що позов ґрунтується на отриманих у справі доказах та законі, а тому підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 03.02.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А. та зареєстрований реєстрі за №115. За умовами якого продавець - ОСОБА_5 передала нерухоме майно у власність покупцю, а покупець - ОСОБА_4 прийняв нерухоме майно та сплачує обговорену грошову суму. Житловий будинок належав продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 29.04.2015 року реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, та зареєстроване 20.04.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 9528575, реєстраційний номер нерухомого майна 14.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).

В матеріалах справи є довідка видана ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Дніпропетровського районного відділу від 12.03.2016 р. за №1244/851, з якої вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими 3 особи: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2

В матеріалах справи є копія домової книги для прописки громадян, що мешкають в будинку АДРЕСА_1, в якій також зазначено, що в будинку зареєстровані вищевказані особи.

Отже, судом встановлено, що разом із позивачем в спірному житловому будинку, на момент продажу житлового будинку, 03.02.2016 року, проживали її неповнолітні діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно зі ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 7, ст. 177 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом ч.4 ст. 177 Сімейного кодексу України, дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло.

Аналогічні положення містяться і в ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства».

З аналізу вказаних норм вбачається, що для продажу житлового будинку, право користування яким мають малолітній ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_2, необхідний був дозвіл державного органу опіки та піклування на продаж даного майна.

Однак, всупереч вимогам закону, відповідач власник житлового будинку ОСОБА_5 не звернулася до органу опіки та піклування щодо надання попереднього дозволу на продаж житлового будинку. Та як наслідок, продаж житлового будинку, відповідачем здійснювалась без попереднього отримання від органу опіки та піклування дозволу на вчинення правочину, право на користування яким мають неповнолітні діти, що підтверджується інформаційною довідкою від 27.12.2017 року №1329/10-24/11.5-223 виданою службою у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, з якої вбачається, що з початку 2016 року та станом на 27 грудня 2017 року до служби у справах дітей Дніпровської райдержадміністрації не зверталися за наданням дозволу стосовно продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1, де є зареєстровані двоє дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 Відповідно до ст. 177 СК України, ст.. 22,23 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.. 66,67 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» надається дозвіл у вигляді Розпорядження голови Дніпровської райдержадміністрації про вчинення правочину стосовно майна де право користування мають діти.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб.

Згідно з до ч.6 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина друга, третя статті 2015 ЦК України.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Відповідно до частин 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У такому випадку, якщо власник майна укладає правочини, який впливаює на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Передбачені ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, є порушення прав дитини на житло внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу житлового будинку від 03.02.2016 року, всупереч вимог законодавства, був вчинений без дозволу органу опіки та піклування в особі служби у правах дітей Дніпровської райдержадміністрації Дніпропетровської області, чим було порушено права неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на момент вчинення спірного правочину були зареєстровані та мали право користування вказаним житловим будинком, а саме право на житло, а тому такий договір має бути визнаний судом недійсним на підставі частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, в зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем судовий збір було сплачено у розмірі 640 грн., отже суд вважає за необхідне стягнути витрати по сплаті судового збору з відповідачів на користь позивача по 320,00 грн. з кожного.

Керуючись ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст. ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 13, 16, 203, 215, 626, 638, 655, 657 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та інтересах своїх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба Ю.А., Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області в особі служби у справах дітей про визнання правочину недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 22,2 кв.м,загальною площею 47,4 кв.м., укладений 03 лютого 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за №115.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 320,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 320,00 грн.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23.02.2018 року.

Суддя Л.М. Новік