Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №314/1253/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Галянчук Н.М.
Провадження №22-ц/778/118/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, який обґрунтовано тим, що 15 березня 2011 року між сторонами у справі був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу платіжну картку з кредитним лімітом, встановленим договором. Проте, ОСОБА_4 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим у останньої станом на 30 грудня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 32 204,23 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 7 839,38 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 20 417,86 грн., заборгованості за пенею та комісією 1 937,26 грн., штрафу (фіксованої частини) 500 грн., штрафу (процентної складової) 1 509,73 грн..

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

У липні 2016 року ОСОБА_5 не погоджуючись із первісними позовними вимогами, звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, яку в подальшому уточнила та обґрунтовувала тим, що кредитний договір з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 15 березня 2011 року не укладала, анкету-заяву не підписувала, до січня 2014 року не мала жодних кредитних відносин із позивачем.

17 січня 2014 року вона звернулася до відділення позивача, розташованого у м. Запоріжжі по вул. Лепіка, 33-А, для отримання банківської кредитної послуги «Оплата частинами» для сплати за навчання в магістратурі Запорізького національного університету.

Оскільки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано оригінал кредитного договору від 15 березня 2011 року з підписом ОСОБА_4, який, за повідомленням банку, був загублений в архівах банку, а з наданої копії договору практично неможливо встановити, що сторони досягли згоди за усіма його істотними умовами, позивач за зустрічним позовом просила суд визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір від 15 березня 2011 року, як такий, що не підписаний ОСОБА_4 та суперечить вимогам чинного законодавства.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні первісного позову, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом не прийнято до уваги належні та допустимі докази, надані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме кредитний договір, підписаний відповідачем та розрахунок заборгованості станом на 30.12.2015 року. Заявник вважає, що сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, що підтверджується особистим підписом відповідача, а отже спірний кредитний договір є укладеним у відповідності до ст.. 1046 ЦК України.

Від ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона просить суд залишити апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» без задоволення, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області без змін, судові витрати покласти на апелянта (т.2 а.с.13-15).

В запереченнях відповідач зазначає, що з наданої банком копії кредитного договору у вигляді анкети-заяви неможливо достовірно зясувати усі основні умови договору та іншу інформацію, а саме неможливо встановити волевиявлення контрагента банку, як і сам вид кредитного продукту, і відповідно умови кредитування.

Відповідач заперечує укладання з банком будь-якого кредитного договору 15.03.2011 року, оскільки у всіх запереченнях, поясненнях та у попередній редакції зустрічного позову прямо зазначала, що до відділення банку зверталася лише 17 січня 2014 року з метою отримання кредитної програми «Оплата частинами».

Учасники справи до суду апеляційної інстанції не зявились, причини неявки не повідомили. Будь-яких клопотань, заяв від них не надходило

Про місце та час розгляду справи повідомлені у відповідності до вимог ЦПК України, що підтверджується розпискою та рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ( т.2 а.с.41; 44).

У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено самого факту укладення кредитного договору від 15 березня 2011 року з ОСОБА_4, отримання відповідачкою кредитних коштів у вигляді кредитного ліміту, а також його розміру та розміру заборгованості за кредитом.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк встановлює обовязкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобовязань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Відповідно до п.п. 1.10., 4.1. - 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003, (далі за текстом - Положення) операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, повязаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.п. 5.1. - 5.5. Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Банки обовязково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обовязкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Згідно з п.п. 5.6, 5.8. Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Так, на підтвердження факту укладення кредитного договору між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 15 березня 2011 року, банком надавалася копія анкети-заяви ОСОБА_4 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 15 березня 2011 року, згідно якої остання погоджується, що вказана заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг (а.с.10).

Твердження ОСОБА_4 про те, що вона не укладала кредитний договір, анкету заяву не підписувала є безпідставними, оскільки на час вирішення даного спору, вона не простувала належними доказами свій підпис на анкеті-заяві від 15.03.2011 року.

На підставі вказаного договору банком видавалися відповідачці платіжні кредитні картки: 16.05.2012 року - №996930 із терміном дії 11/15; 30.05.2013 року - №477841 із терміном дії 09/16; 20.09.2013 року - №755939 із терміном дії 07/17; 22.10.2013 року - №085385 із терміном дії 07/17; 22.10.2013 року - №297596 із терміном дії 10/15, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також роздруківками із датами видачі карток та фотографіями ОСОБА_5 (т.2 а.с.31-36).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем в підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів надано, зокрема виписки з карткових рахунків ОСОБА_4 (т.1, а.с.128-138, 211-220, 228-236).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що надані позивачем зазначені виписки з карткових рахунків ОСОБА_4 не є належними доказами надання банком кредитних коштів відповідачу, отримання і використання таких коштів відповідачем, не надав таким доказами належну правову оцінку, у звязку з чим дійшов передчасного висновку про недоведеність позовних вимог.

Так, виписка по кожній кредитній картці/рахунку відображає здійснення відповідачем певних операцій по цій картці і таких карток у особи може бути декілька, але загальна заборгованість за укладеним кредитним договором буде відображатися у розрахунку заборгованості.

Відповідно до п. 2.1.1.2.9 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт може отримати додаткову карту на своє імя, а також надати доступ до карткового рахунку Довіреною особам. Отримати у співробітника Банку або у Партнера Банку Co-brand карту як додаткову до основного рахунку. Самостійно за допомогою банкомату або при зверненні до співробітника Банку здійснити привязку додаткової картки до основного рахунку. Використання платіжних карток Клієнтом або його довіреними особами здійснюється згідно цього Договору.

З виписки вбачається яким чином відповідачка користувалася всіма вищевказаними кредитними картками.

Поза увагою суду залишилось також те, що умови кредитного договору від 15.03.2011 року виконувались обома сторонами, зокрема банк здійснював овердрафтове обслуговування відповідача, а останній поповнював свій картковий рахунок, чим зменшував дебетове сальдо (залишок) на рахунку (тобто вчиняв дії, направлені на погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитними коштами).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором відповідач ОСОБА_4 станом на 30.12.2015 року має заборгованість на загальну суму 32 204,23 грн., яка складається з наступного: 7 839,38 грн. - заборгованість за кредитом; 20 417,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 937,26 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 509,73 грн. - штраф (процентна складова) (т.1 а.с.5-8).

Належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України на спростування розміру заборгованості з боку відповідача до справи не надано.

Разом із тим, пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з п.2.1.1.7.6 Умов сторонами передбачена сплата штрафів (500 грн. + 5% від суми заборгованості) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 в сумі 30 194 грн. 50 коп., яка складається з: 7 839,38 грн. - заборгованість за кредитом; 20 417,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 937,26 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Згідно з частиною першою статті 638 та частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Кредитний договір, спір щодо якого вирішено у справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Доводи відповідача зводяться до позиції не отримання кредитних ресурсів, однак це спростовується детальним розрахунком банку, з якого виплаває факт отримання кредиту та його часткового погашення відповідачкою.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог не оскаржено, а отже колегією суддів не переглядається.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи вимоги пропорційності, а саме задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на 93,8%, з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачена сума судового збору у розмірі 2 714 грн. 38 коп., з яких: 1 292 грн. 56 коп. сума судового збору, сплачена за подання позовної заяви, 1 421,82 грн. сума сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року у цій справі скасувати в частині вирішення позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» та ухвалити в цій частині постанову наступного змісту:

Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 15.03.2011 року станом на 30.12.2015 року у розмірі 30 194 грн. 50 коп. (тридцять тисяч сто девяносто чотири гривні 50 копійок), яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 7 839 грн. 38 коп. (сім тисяч вісімсот тридцять девять гривень 38 коп.); заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 20 417 грн. 86 коп. (двадцять тисяч чотириста сімнадцять гривень 86 копійок); пені та комісії у розмірі 1 937грн. 26 коп. (одна тисяча девятсот тридцять сім гривень 26 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 2 714 грн. 38 коп. (дві тисячі сімсот чотирнадцять гривень 38 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2