06.02.2018431/5783/17/2077/2018
Справа: 431/5783/17
Провадження: 2/431/213/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року Старобільський районний суд Луганської області

В складі: головуючого - судді Ткач О.В.,

При секретарі: Кустовій О.О.,

За участю представників: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Старобільська Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, суд-

В С Т А Н О В И В :

В обґрунтування позову ОСОБА_4 вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в нього та відповідачки народився син ОСОБА_6. Він є біологічним батьком дитини, вони проживали з ОСОБА_5 однією сім'єю, але за взаємною згодою, дитина в свідоцтві про народження була записана зі слів матері. Разом родина проживала до середини 2014 року у батьків позивача в АДРЕСА_1. Разом з ними проживала дочка відповідачки - ОСОБА_7, 2008 року народження. Влітку 2014 року він, відповідачка та її дочка ОСОБА_7, 2008 року народження, виїхали у Хабаровський Край, у місто Хабаровськ РФ, з метою заробити гроші. Сина ОСОБА_6, 2012 року народження, за взаємною згодою та згодою батьків позивача, вони залишили для проживання у АДРЕСА_1 на невизначений термін. У вересні 2015 року відповідачка ОСОБА_5 захворіла й тривалий час перебувала у лікарні. За цей час він опікувався її лікуванням та її дочкою ОСОБА_7, 2008 року народження. Навесні 2016 року вони припинили взаємовідносини й він переїхав до м.Зея Амурської області РФ, а відповідачка з дочкою залишилась у м.Хабаровськ. Позивач вказує, що з 2014 року відповідачка ОСОБА_5 не надавала матеріальної допомоги на утримання сина, приїжджала на короткий термін, життям сина ОСОБА_6 не інтересувалася. На його прохання, в травні 2017 року за заявою сторін, було визнане батьківство ОСОБА_4 відносно ОСОБА_6, 2012 року народження. Посилаючись на те, що відповідачка не займається дитиною, проживає окремо, не виконує покладених на неї батьківських обов'язків, втратила інтерес до своєї дитини - сина ОСОБА_6, 2012 року народження, він просить позбавити її батьківських прав. Питань про стягнення аліментів з відповідачки на утримання сина не порушує.

В судовому засіданні позивач, його представники ОСОБА_10, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали.

Відповідачка ОСОБА_5, її представник ОСОБА_2 позов не визнали, вказавши, що влітку 2014 року у зв'язку з початком антитерористичної операції, вони з позивачем та її старшою дочкою виїхали до РФ. Сімейне життя з позивачем в них не склалося, вони стали проживати окремо, а в 2015 році вона повернулася в Україну. Приїхавши до батьків позивача, вона намагалася забрати сина ОСОБА_6, 2012 року народження, який з 2014 року проживав у них, але вони її не допустили до дитини, перешкоджали спілкуванню й не дозволили забрати сина для сумісного проживання з нею. Батьківство відносно ОСОБА_6, за взаємною згодою з позивачем, вони оформили в травні 2017 року. Оскільки територія за місцем її реєстрації у с.Петровське Луганської області стала тимчасово не підконтрольна Україні, вона вимушена була виїхати разом зі своєю старшою дочкою й матір'ю до с.Госторолуччя Баришівського району Київської області й зареєструвалась як внутрішньо переміщена особа. В листопаді 2017 року вона зверталась до Старобільського відділу Національної Поліції України щодо перешкоджання їй з боку батьків позивача ОСОБА_4 в спілкуванні з дитиною. Оскільки відповідачка за місцем свого мешкання, як внутрішньо переміщена особа характеризується позитивно, приймала заходи щодо виховання та утримання сина ОСОБА_6, але позивач та його батьки перешкоджають їй в цьому, вважає позовні вимоги необґрунтованими й просить в задоволенні позову позивачеві відмовити в повному обсязі.

Представник органу опіки та піклування Старобільської районної державної адміністрації у Луганській області вважали позовні вимоги обґрунтованими та вважали за доцільне позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суд, з'ясувавши позицію сторін, заслухавши покази свідків, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог за слідуючими підставами:

Як вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с. 15) станом на січень 2013 року батько ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, був записаний зі слів матері ОСОБА_5.

З копії свідоцтва про народження, виданого 16.06.2017 року, батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, записаний ОСОБА_4 (а.с. 14), згідно до заяв ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 17-18).

За довідкою Титарівської сільської ради Старобільського району Луганської області, в АДРЕСА_1, з 2014 року проживає без реєстрації ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_14 (а.с. 24).

Згідно до характеристики від 24.11.2017 року, ОСОБА_5 з серпня 2014 до травня 2016 року проживала у гуртожитку АДРЕСА_2 разом з дочкою ОСОБА_7, 2008 року народження. ОСОБА_5 характеризувалась негативно (а.с. 25).

З довідки фельдшерського пункту (а.с. 31) вбачається, що ОСОБА_6, 2012 року народження, перебуває на обліку у Новоселівському фельдшерському пункті. Опікуються здоров'ям дитини бабуся та дідусь.

Згідно до характеристик ОСОБА_10, 1962 року народження, та ОСОБА_13, 1964 року народження, за місцем проживання у с.Новоселівка Старобільського району характеризуються позитивно.

З відповіді Старобільського відділу Національної Поліції України в Луганській області від 06.12.17 року вбачається, що ОСОБА_5 зверталась до Нацполіції й їй надано роз'яснення щодо порядку спілкування з дитиною (а.с. 49).

З акту обстеження житлово-побутових умов від 04.01.2018 року (а.с. 50) ОСОБА_5 проживає у АДРЕСА_3 з матір'ю та дочкою ОСОБА_7, 2008 року народження. Стан приміщення задовільний, але родина потребує значної матеріальної та моральної підтримки.

З характеристики за місцем мешкання: с.Гостролуччя Баришівського району Київської області ОСОБА_5 характеризується позитивно, зареєстрована у с. Петровське Луганської області (а.с. 51).

З довідки від 26.12.2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 54) вбачається, що ОСОБА_5, яка зареєстрована у с.Петровське Луганської області, фактично проживає у с.Гостролуччя Баришівського району Київської області.

З виписного епікризу (а.с. 55) вбачається, що ОСОБА_5 у м.Хабаровську знаходилась на стаціонарному лікуванні з 08.09.2015 до 25.03.2016 року з приводу інфільтративного туберкульозу.

Зі скріншоту повідомлень з мобільного телефону ОСОБА_15, яка надала його до огляду в судовому засіданні (а.с. 58-64) вбачається, що батько дитини - ОСОБА_4 придбав іграшку для ОСОБА_6, перераховував на рахунок ОСОБА_15 грошові кошти.

З пояснень ОСОБА_16 (а.с. 65) вбачається, що ОСОБА_6 відвідує гурток розвитку, куди його приводять бабуся ОСОБА_13 та дідусь ОСОБА_10

З пояснень ОСОБА_17 вбачається, що ОСОБА_6, 2012 року народження, відвідує заняття розвитку дитини, куди його приводять бабуся та дідусь.

З показів свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні вбачається, що вона є бабусею ОСОБА_4. Онук народився ІНФОРМАЦІЯ_5 від її сина ОСОБА_4 й ОСОБА_5, які мешкали в цивільному шлюбі. В червні 2014 року її син та невістка вирішили поїхати до РФ на заробітки й вони погодились, що ОСОБА_6 залишиться проживати з ними, з бабусею та дідусем. До 2016 року вона підтримувала зв'язок з сином та ОСОБА_5, вони спілкувались скайпом, мобільним телефоном, шляхом повідомлень на мобільний телефон. Вона розказувала ОСОБА_5 як почувається її син, як він зростає. В цей час син висилав їй гроші на утримання ОСОБА_6. Навесні 2016 року син повідомив їй, що вони разом з ОСОБА_5 вже не проживають й будь-яке спілкування з ОСОБА_5 з того часу припинилося. ОСОБА_5 з цього часу не інтересувалась вихованням, здоров'ям, розвитком сина. ОСОБА_5 двічі приїжджала восени 2017 року, просила віддати їй сина, щоб у Київській області оформити соціальну допомогу, але вона й дідусь-ОСОБА_10 невістці відмовили. Через деякий час ОСОБА_5 звернулась до поліції з приводу відібрання дитини. Оскільки вона й дідусь хлопчика - ОСОБА_10 з 2014 року виховують, утримують онука ОСОБА_6, мати не займається вихованням, утриманням дитини, свідок наполягає на тому, щоб ОСОБА_5 була позбавлена батьківських прав.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що ОСОБА_6, 2012 року народження, привезли до бабусі ОСОБА_13 й дідуся ОСОБА_10 позивач з відповідачкою у 2014 році й стали проживати всі разом у с. Новоселівка, за місцем мешкання батьків. В цьому ж році ОСОБА_6 та ОСОБА_5 поїхали до РФ на заробітки, ОСОБА_6 залишили проживати у бабусі та дідуся ОСОБА_4, в 2016 році приїзжав й відвідував сина ОСОБА_4, ОСОБА_5 вона не бачила. Опікуються хлопчиком, ОСОБА_6, бабуся та дідусь. Дитина відвідує школу розвитку, де навчається танцям, відвідує заняття з англійської мови. Дитина доглянута та охайна.

Свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що знає родину ОСОБА_4 з 2013 року, коли ОСОБА_4 та ОСОБА_5 почали проживати однією сім'єю у с.Новоселівка Старобільського району Луганської області у батьків позивача. Після народження ОСОБА_6, в 2013 році вона разом з ОСОБА_5 виїжджали на заробітки до РФ, де працювали на кондитерській фабриці. ОСОБА_5 за цей час харакреризує з негативної сторони. В 2014 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виїхали до РФ на заробітки. Їх син ОСОБА_6 залишився проживати з бабусею та дідусем. До 2017 року двічі приїзжав батько дитини - ОСОБА_4, спілкувався з дитиною, гуляв. ОСОБА_5 до листопада 2017 року не приїзжава. В листопаді 2017 року ОСОБА_5 приїздила до сина, але деталі спілкування їй невідомі.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що знає родину ОСОБА_4, в якій разом з бабусею та дідусем проживає ОСОБА_6. Вихованням, розвитком, утриманням дитини повністю займаються бабуся та дідусь.

Дослідивши ці докази, суд враховує наступне:

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше) що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтується на факті спорідненості з нею. Є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Виключний перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав визначений у ст. 164 СК України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він):

- не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу здоров'я без поважних причин протягом 6 місяців не виявили щодо неї батьківського піклування;

- ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини;

- жорстоко поводяться з дитиною;

- є хронічними алкоголіками або наркоманами;

- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

- засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків відбувається коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені чинники повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо та і в сукупності. Їх можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.

Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази по справі вбачається, що ОСОБА_5 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_10 визначила місце мешкання їхньої дитини - сина ОСОБА_6, 2012 року народження, у батьків ОСОБА_4 - за добровільною згодою останніх. Дитина з 2014 року проживала у бабусі з дідусем, які нарівні з батьками мають право на спілкування, виховання дитини. До весни 2016 року ОСОБА_5 підтримувала зв'язок з бабусею свого сина - ОСОБА_13 шляхом спілкування скайпом, телефонними розмовами, стежила за зростанням дитини. Ця обставина підтверджується показами свідків. Неможливість приїзду до місця мешкання дитини ОСОБА_5 обумовлена її тривалою хворобою та стаціонарним лікуванням з вересня 2015 до березня 2016 року. Позивач ОСОБА_10 не заперечує, що вони проживали до березня 2016 року однією сім'єю, він відправляв грошові кошти на утримання сина ОСОБА_6. Відсутність спілкування з дитиною з березня 2016 до листопада 2017 року ОСОБА_5 обґрунтовує відсутністю коштів, які вона могла відправляти на утримання дитини, її переїздом на інше місце мешкання, як внутрішньо переміщеної особи. Ці обставини впливають на поведінку відповідачки стосовно своєї дитини й усуває можливість зробити висновки про небажання відповідачки спілкуватись та виховувати свою дитину.

Небайдужість по відношенню до долі сина проявилась у намаганні з боку відповідачки вирішити питання про місце мешкання дитини в листопаді 2017 року при спілкуванні з родиною ОСОБА_4. Щодо ухилення відповідачки в утриманні дитини, суд не знаходить підстав для такого висновку, оскільки сторони в 2014 році разом виїхали до РФ для заробітків, проживали до весни 2016 року однією сім'єю, позивач надсилав кошти своїй родині на утримання сина, що приводить до висновку про те, що у сторін на той час був сумісний бюджет, ці обставини сторонами не заперечуються. Про відсутність претензій до відповідачки щодо надання грошових коштів на утримання дитини свідчить не бажання позивача стягувати з ОСОБА_5 аліментів.

За таких обставин, суд не вбачає систематичного та постійного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомого нехтування ними, що позбавляє суд необхідності прийняти до неї такі крайні заходи впливу, як позбавлення батьківських прав.

За ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендований характер. В даній справі не вбачається настання будь-яких негативних наслідків для дитини внаслідок дій відповідачки.

При зібраних доказах, з урахуванням вищевикладеного та даних про особистість відповідачки ОСОБА_5, суд вважає недоведеним ту обставину, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини.

Судові витрати при відмові у задоволенні позову, при звільненні позивача від сплати судового збору, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст. 164 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні його позову до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав - за необґрунтованістю.

Повне рішення виготовлено й проголошено 13.02.2018 року о 9-00 годині.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Ткач