П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року місто Київ

Унікальний № 757/5280/17-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/1739/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів Головачова Я. В., Шахової О. В.,

при секретарі - Іваницькій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Гладун Х. А. 22 травня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», філії - Харківське обласне управління Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Фонд страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних хвороб України, про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», філії - Харківське обласне управління Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 15 440 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення (а.с.106-109).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 10 грудня 2017 року надіслав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що судом порушено норми матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення. Зазначає, що банком було порушено його право на нерозголошення банківської таємниці, оскільки він особисто не надавав згоди на розголошення інформації щодо його фінансового стану.

Результатом розголошення інформації про фінансовий стан скаржника стали його душевні страждання і нервові переживання через страх за своє майно. А це, на думку скаржника, призвело до погіршення його стану здоров'я.

Крім того, скаржник вважає, що співвідповідач, тобто філія - Харківське обласне управління Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», є юридичною особою, а тому його позов як до відповідача, так і до співвідповідача є обґрунтованим.

Також, скаржником зазначено, що він не отримав вчасно копію оскаржуваного рішення.

В суді апеляційної інстанції представник Фонду соціального страхування України - Левшунов Д.С., заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, крім того, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив суд розглянути справу у його відсутності, у зв'язку з чим відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у відсутності нез'явившихся учасників справи.

Крім того, до канцелярії Апеляційного суду міста Києва надійшов відзив ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», в якому, зокрема, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що дійсно у справі №628/3223/16-ц, що перебувала в провадженні Куп'янського міськрайонного суду Харківської області за позовом ОСОБА_2 до Куп'янського об'єднаного управління АТ «Ощадбанк» - ТВБВ №10020/0536, третя особа - Куп'янське відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями, пов'язаними з припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок позивача, представником АТ «Ощадбанк» було подане до суду письмове заперечення проти позову з додатками. Так, серед додатків до письмового заперечення містилась виписка по рахунку ОСОБА_2, відкритого в АТ «Ощадбанк» за період з 27 липня 2013 по 01 липня 2016 року. Відповідачам у справі та третій особі в силу виконання своїх функцій відомі відомості, що містяться у вказаній виписці по рахунку позивача, а тому «розголошення» банківської таємниці шляхом надання суду виписки по рахунку позивача не відбувається. Надання співвідповідачем суду виписки по рахунку позивача відбувалось з метою дотримання вимог глави 5 «докази» ЦПК України (в редакції, діючої на момент ухвалення рішення, в редакції до 15 грудня 2017 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення представника Фонду соціального страхування України - Левшунова Д.С., з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, при розгляді Куп'янським міськрайонним судом Харківської області цивільної справи № 628/3223/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Куп'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» - ТВБВ № 10020/0536, третя особа: Куп'янське відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями, пов'язаними з припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок позивача, з боку ПАТ КБ «Ощадбанк» на обґрунтування своїх заперечень, відповідно до ч.1 ст. 58, ч.2 ст. 59, ч.1 ст. 60 ЦПК України, та на виконання ухвали суду від 15 вересня 2016 року про відкриття провадження у справі, якою сторін зобов'язано надати докази, до суду було надано виписку з банківського рахунку позивача, відкритого в Банку за період з 27 липня 2013 по 01 липня 2016 року.

У зв'язку з наведеним, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральну шкоду у розмірі 15 440 грн., завдану внаслідок розголошення останніми відомостей без його згоди, що становлять банківську таємницю.

Так, залишаючи без задоволення позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Ощадбанк» не здійснював розголошення банківської таємниці щодо рахунку позивача третім особам, а лише з метою захисту своїх прав, на підставі ч.1 ст.58, ч.2 ст.59, ч.1 ст.60 ЦПК України та в обґрунтування своїх заперечень по справі, надав суду, який розглядав спір між позивачем та відповідачем, виписку з банківського рахунку позивача. Таким чином, протиправність дій відповідача-1 судом не встановлена та в належний спосіб не доведена, що є підставою для відмови в позові. Що стосується відповідача-2, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позов пред'явлено до неналежного відповідача (останній не має статусу юридичної особи,а відтак не може бути відповідачем у справі).

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, за правилами ч. 2 ст. 1076 ЦК України у разі розголошення банком відомостей, що містять банківську таємницю, клієнт має право вимагати від банку відшкодування моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю визначені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та такою протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Також, відповідно до ч.2 ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею є зокрема, відомості про банківські рахунки клієнта, операції які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди.

Відповідно до ч.3 ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону.

Порядок розкриття банками банківської таємниці третім особам, врегульовано приписами ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

При цьому, законодавець згідно вищевказаного закону не відносить суд, що розглядає спір між банком та його клієнтом до категорії осіб, якому інформація, що має ознаки банківської таємниці, при вирішенні ним спору між вказаними особами, повинна надаватись виключно в порядку передбаченому ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що ПАТ «Ощадбанк» не здійснював розголошення банківської таємниці щодо рахунку позивача третім особам, а лише з метою захисту своїх прав, на підставі ч.1 ст.58, ч.2 ст.59, ч.1 ст.60 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення), та в обґрунтування своїх заперечень по справі надав до суду, який вирішував спір між позивачем та відповідачем, виписку з банківського рахунку позивача. Крім того, дані про розгляд справи №628/3223/16-ц в закритому судовому засіданні відсутні.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, позивач звертаючись до суду з позовом до Куп'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» - ТВБВ № 10020/0536, третя особа: Куп'янське відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями, повинен був розуміти, що у зв'язку із судовим процесом інформація про рух коштів по його рахунку, по якому припинено перерахування пенсії може стати відомою невизначеному колу осіб, оскільки судові засідання є відкритими (ст. 6 ЦПК) та на них може бути присутня будь-яка особа, судові рішення проголошуються прилюдно та підлягають оприлюдненню в електронній формі (ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законних та обґрунтованих висновків, що протиправність дій відповідача-1 не доведена належними доказами, а під час розгляду справи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції - не встановлена. У відповідності до вимог процесуального закону, позивачем не доведено протиправності поведінки відповідача-1 та причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою.

Крім того, що стосується відповідача-2, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що останній не має статуту юридичної особи, а відтак не може виступати відповідачем у справі. Звернення з позовом до неналежного відповідача може бути підставою для відмови в позові.

Отже, доводи скаржника про те, що банком порушено його право на нерозголошення банківської таємниці, оскільки він особисто не надавав згоди на розголошення інформації щодо його фінансового стану, є необґрунтованими та спростовуються наведеними вище нормами та обставинами.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають дійсним обставинам справи та письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва, ухвалене під головуванням судді Гладун Х.А. 22 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В.Головачов

О.В.Шахова