Справа № 199/2002/17
РІШЕННЯ

Іменем України

24.01.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, яка діє як законний представник малолітньої ОСОБА_6, третя особа: Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної в місті Дніпропетровську ради, про визнання нерухомого майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, його поділ, визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою про визнання нерухомого майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, його поділ, визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_7, внаслідок чого відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого входить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Крім позивача спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 є: ОСОБА_9 - син померлого, ОСОБА_4 - дочка померлого та ОСОБА_5 - син померлого.

ОСОБА_4 10.05.2012 року звернулася до Четвертої Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. ОСОБА_5 своєю заявою від 10.05.2012 фоку відмовився від прийняття спадщини після смерті батька на користь ОСОБА_4.

Позивач зазначає, що вона фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка, оскільки була зареєстрована та фактично проживала із померлими на час його смерті. ОСОБА_9, син померлого, до нотаріальної контори не звертався, але він також був зареєстрований разом із померлим на час його смерті, тобто прийняв спадщину.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що домоволодіння №57 по вул.Тайговій в м.Дніпрі було побудовано за час шлюбу, сумісними зусиллями як подружжя, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих №954/4 від 24.12.1976 року, яким затверджено акт прийняття в експлуатацію житлового будинку та рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів №522/24 від 14.08.1987 року, яким узаконено сараї літери Б,В, гараж літера Г.

У зв'язку з цим позивач вважає, що спадщина після померлого ОСОБА_7 має бути розподілена наступним чином: 1/2 частка належить їй, як частка майна придбаного у шлюбі дружиною померлого та 1/8 частка належить як спадкоємцю, після смерті померлого чоловіка. 1/8 частина належить ОСОБА_9; 1/4 частина - ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і на частку у праві власності на вищезгадане домоволодіння. До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, після його смерті ніхто не звертався. Позивач була зареєстрована на час смерті ОСОБА_9 за однією адресою, тому фактично прийняла спадщину. Крім позивача спадкоємцем першої черги є неповнолітня донька померлого, ОСОБА_6,2006 року народження, яка прийняла спадщину, оскільки на момент її відкриття була неповнолітньою. Позивач вважає, що вона та неповнолітня ОСОБА_6 в рівних частках успадкували по 1/16 частки домоволодіння , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач звернулася до Четвертої державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська, однак державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. 04 березня 2017 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із тим, що позивачем не було надано правовстановлюючі документи на спадкове майно.

У зв'язку з цим позивач просить суд визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, визначити рівними частки майна дружини та чоловіка та визнати за нею право власності на 1/2 частку зазначеного домоволодіння, визнати за нею право власності на 1/8 частку зазначеного домоволодіння у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_7, та визнати за нею право власності на 1/16 частку зазначеного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті її сина, ОСОБА_9.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_9 проти позову заперечувала частково, не визнавала право позивача на частку у спільному майні подружжя.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє як законний представник малолітньої ОСОБА_6, в судовому засіданні заперечувала проти позову частково, не визнавала право позивача на частку у спільному майні подружжя.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи у їх відсутність, просили суд ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства та в інтересах дитини.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, свідка ОСОБА_11, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача, ОСОБА_7. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якого входить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке належало спадкодавцю на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 17.06.1961 року за реєстром №2-3814, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №332 за реєстровим №14.

Відповідно до ч.1 ст.. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач по справі є дружиною померлого спадкодавця ОСОБА_7, що підтверджується записом в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу за №1435 від 19.09.1973 року та свідоцтвом про укладення шлюбу та спадкоємцем першої черги. Також, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 є його діти: ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Відповідно до матеріалів спадкової справи, яка відкрита після смерті ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_4 в установлений законом строк звернулася до Четвертої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. ОСОБА_5 в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою, якою відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4.

Позивач та ОСОБА_9 відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані та фактично проживали із померлими на час відкриття спадщини.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, позивач звернулася до Четвертої державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська, однак державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. 04 березня 2017 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із тим, що позивачем не було надано правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Вирішуючи питання про кількість спадкового майна, суд вважає, що спадкуванню підлягає спірне домоволодіння в цілому з огляду на наступне.

Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його набутті.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суду повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Правова природа набуття права власності на новобудову відрізняється від набуття права власності на інше майно, оскільки новобудова може бути здійснена за рахунок інших осіб, у тому числі й за рахунок колишнього подружжя, а прийнята в експлуатацію вже під час укладення нового шлюбу.

Визначення частки права власності подружжя в новобудові здійснюється відповідно до часток вкладу у зведення будівлі у період шлюбу.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вище викладене суд вважає, що позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів вкладу у зведення домоволодіння АДРЕСА_1 у період шлюбу, а сам по собі факт введення в експлуатацію домоволодіння та реєстрація права власності на новозабудову в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині визнання домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ, такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, враховуючи коло спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_7, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син позивача, ОСОБА_9, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на ? частину спірного нерухомого майна, яке стало належати йому після смерті батька, ОСОБА_7.

Позивач була зареєстрована та фактично проживала на час смерті ОСОБА_9 за однією адресою, тому фактично прийняла спадщину. Крім позивача, спадкоємцем першої черги є донька померлого ОСОБА_6,2006 року народження, яка спадщину прийняла, оскільки на момент відкриття спадщини була малолітньою.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином суд вважає за можливе визнати за позивачем в порядку спадкування зазаконом після смерті сина, ОСОБА_9, право власності на 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 187,40 з кожного, з огляду на те, що відповідач ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору як інвалід дитинства 2 групи.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 264-266 ЦПК України, ст.ст. 392,1268 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, яка діє як законний представник малолітньої ОСОБА_6, про визнання нерухомого майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, його поділ, визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 який складається з: житлового будинку літ.А-1 загальною площею 65,6 кв.м., сараїв літ.В,Ж, гаражу літ. Г, вбиральні літ.Д, душу літ Е, споруд 1-4,І.

Визнати за ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом після смерті сина, ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 який складається з: житлового будинку літ.А-1 загальною площею 65,6 кв.м., сараїв літ.В,Ж, гаражу літ. Г, вбиральні літ.Д, душу літ Е, споруд 1-4,І.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 187,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 187,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя