Постанова

іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 311/3127/16-ц

провадження № 61-1721 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Виконавчий комітет Василівської міської ради Запорізької області,

представник відповідача - Крат Євген Олегович,

третя особа - районне комунальне підприємство «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради Запорізької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2017 року у складі судді Носика М. А.та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ :

9 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Василівської міської ради Запорізької області (далі - виконком Василівської міської ради), третя особа - районне комунальне підприємство «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради Запорізької області (далі - РКП «Василівське БТІ»), про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що до 26 листопада 1993 року його сім'я та сім'я ОСОБА_4 проживали за адресою: АДРЕСА_1 У зв'язку з ремонтом цієї квартири до його закінчення сім'ї відселили у будинок по АДРЕСА_4.

Рішенням виконкому Василівської міської ради від 24 травня 1994 року № 144 житловий будинок по АДРЕСА_2 включено до складу житлового фонду і відкрито особові рахунки на три квартири, а саме: квартиру № 1 загальною площею 18,01 кв. м., житловою площею 10,14 кв. м., з кухнею - 7,87 кв. м.; квартиру № 2 загальною площею 16,15 кв. м.; квартиру №3 загальною площею 63,5 кв. м., житловою площею 35,83 кв. м., з кухнею - 11,52 кв. м., коридором - 6,95 кв. м., санвузлом загального користування.

Рішенням виконкому Василівської міської ради від 13 грудня 1994 року № 348 житлові приміщення комунальних квартир у вказаному житловому будинку були розподілені наступним чином: ОСОБА_5 на сім'ю з 4 осіб виділена трикімнатна квартира житловою площею 47,35 кв. м., яка складається з кімнати 1-6 площею 11,52 кв. м., 1-8 площею 16,26 кв. м., 1-9 площею 19,57 кв. м. без зняття з квартирного обліку, а ОСОБА_4 на сім'ю з 8 осіб - двокімнатна квартира житловою площею 26,29 кв. м., яка складається з кімнати 1-2 площею 7,87 кв. м., 1-3 площею 10,14 кв. м., 1-4 площею 16,15 кв. м. без зняття з квартирного обліку сім'ї ОСОБА_4 з чотирьох осіб. Позивач зазначає, що в даному рішенні кімната 1-2 площею 7,87 кв. м. виділена сім'ї ОСОБА_4 як житлова, хоча в архівних документах вона зазначена як службове приміщення - комора; кімната 1-3 площею 10,14 кв. м. згідно з усіма архівними матеріалами є кухнею; кімната 1-6 площею 11,52 кв. м., яка виділена сім'ї ОСОБА_5 як житлова, тоді як у рішенні від 24 травня 1994 року № 144 дане приміщення зазначене як кухня.

Згідно з рішеннями виконкому Василівської міської ради від 24 травня 1994 року № 144 та від 13 грудня 1994 року № 348, технічною документацією за 1968 рік в будинку мало бути три кухні, з яких дві - площею 11,52 кв. м. та 7,87 кв. м. - в рішеннях зазначені як житлові приміщення, а третя - площею 10,14 кв. м. згідно з технічною документацією є кухнею.

На підставі рішення від 13 грудня 1994 року № 348 його сім'я отримала ордер № 6524 та вселилася у надану квартиру, а сім'я ОСОБА_4 фактично вселилася, але ордер не отримала у зв'язку з подачею до суду позовної заяви до виконкому Василівської міської ради.

17 листопада 1997 року Василівським районним судом Запорізької області було ухвалено рішення у цивільній справі № 2-837/97, яким задоволено позов ОСОБА_4, ОСОБА_6 до виконкому Василівської міської ради про надання житла. Зобов'язано виконком Василівської міської ради надати ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 благоустроєне житлове приміщення за розміром не менше середньої забезпеченості на кожного члена сім'ї з державного житлового фонду.

Рішенням виконкому Василівської міської ради від 23 квітня 1998 року № 113 ОСОБА_6 надано однокімнатну квартиру № 2 житловою площею 14,3 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, а за ОСОБА_4 залишено вищевказану двокімнатну квартиру площею 26,29 кв. м.

Рішенням виконкому Василівської міської ради від 18 березня 2008 року № 111 ОСОБА_4 надано житлове приміщення площею 26,29 кв. м. в будинку з комунальними квартирами за адресою: АДРЕСА_4 на сім'ю з 2 осіб зі зняттям з квартирного обліку. Однак у цьому рішенні не зазначено житлові кімнати.

Рішенням виконкому Василівської міської ради від 15 квітня 2008 року № 145 кімната 1-2 площею 7,87 кв. м. переведена під житлову кімнату. ОСОБА_4 на сім'ю з 2 осіб надано житлове приміщення площею 24,02 кв. м. із спільним використанням кухні, санвузла і коридора зі зняттям з квартирного обліку. В цьому рішенні зазначено, що за бажанням ОСОБА_4 та ОСОБА_1 кімната 1-3 житловою площею 10,14 кв. м. переобладнана під кухню. В результаті перепланування змінилася житлова та загальна площа житлового будинку та зменшилась житлова площа квартири ОСОБА_4

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2009 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до Василівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання ордера на житлове приміщення недійсним та виселення. На час ухвалення цього рішення кімната площею 7,87 кв. м. мала статус житлового приміщення.

У червні 2009 року він звернувся до РКП «Василівське БТІ» із запитом про надання інформації з приводу статусу кімнати 1-2 та отримав відповідь про те, що комора 1-2 згідно з матеріалами технічної інвентаризації є службовим приміщенням і має площу 7,87 кв. м. Отже станом на 13 липня 2009 року кімната 1-2 була коморою і тільки в рішенні виконкому Василівської міської ради від 15 квітня 2008 року № 145 значилася як житлове приміщення.

Рішення виконкому Василівської міської ради від 13 жовтня 2009 року № 295, яке він також оскаржує, за результатами розгляду протеста прокурора на пункт 2 рішення виконкому цієї ради від 15 квітня 2008 року № 145 було вирішено: пункт 2 рішення від 15 квітня 2008 року № 145 скасувати; кімнату 1-2 площею 7,87 кв. м. у вказаному вище житловому будинку з комунальними квартирами виключити як житлову та закріпити цю кімнату за ОСОБА_4 Даним рішенням порушені права ОСОБА_4, оскільки була зменшена житлова площа її квартири та вона була знята з квартирного обліку. Цим рішенням Василівська міська рада також порушила і його права, оскільки із загального користування була вилучена нежитлова кімната площею 7,87 кв. м. - комора.

18 травня 2010 року виконкомом Василівської міської ради було прийнято рішення № 115, яким протест прокурора на рішення виконкому цієї ради від 13 жовтня 2009 року № 295 відхилено.

На час звернення з позовом відсутні документи, які б підтверджували, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, був реконструйований чи перебудований на декілька комунальних квартир. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області не видавалося розпорядження про виконання робіт щодо виділення комунальних квартир та внесення змін до технічної документації, зміни житлової та загальної площі, виконання технічної інвентаризації, підготовки технічних паспортів на квартири з наданням акта визначення часток житлових кімнат.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати незаконними та скасувати рішення виконкому Василівської міської ради від 24 травня 1994 року № 144, від 13 грудня 1994 року № 348, від 18 березня 2008 року № 111, від 15 квітня 2008 року № 145, від 13 жовтня 2009 року № 295, від 29 травня 2012 року № 128.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2017 року залишено без змін.

12 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована доводами, наведеними у позовній заяві, а також тим, що судами не в повній мірі з'ясовані обставини справи, необґрунтовано відмовлено у задоволенні його позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Про порушення свого права йому стало відомо лише після отримання відповідей на депутатське звернення, а саме у березні 2012 року. З того часу він неодноразово звертався до суду за захистом своїх порушених прав. Останнє судове рішення з цього питання було ухвалене Василівським районним судом Запорізької області 24 жовтня 2016 року.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням виконкому Василівської міської ради від 24 травня 1994 року № 144 «Про включення в житловий фонд приміщення» житловий будинок по АДРЕСА_2 включено до складу житлового фонду і відкрито особові рахунки на три квартири, а саме: квартиру № 1 загальною площею 18,01 кв. м., житловою площею 10,14 кв. м., з кухнею - 7,87 кв. м.; квартиру № 2 загальною площею 16,15 кв. м.; квартиру №3 загальною площею 63,5 кв. м., житловою площею 35,83 кв. м., з кухнею - 11,52 кв. м., коридором - 6,95 кв. м., санвузлом загального користування, загальною площею 63,50 кв. м. Зобов'язано виробниче управління житлово-комунального господарства взяти на баланс житловий будинок НОМЕР_1.

Рішенням виконкому Василівської міської ради від 13 грудня 1994 року № 348 «Про надання житлового приміщення» розподілено житлову площу комунальних квартир у будинку НОМЕР_1, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, в наступному порядку: враховуючи висновок ЛКК ОСОБА_1 про ізольоване житлове приміщення, виділено сім`ї ОСОБА_5 на сім'ю з 4 осіб трикімнатну комунальну квартиру житловою площею 47,35 кв. м. без зняття з квартирного обліку; сім`ї ОСОБА_4 на сім'ю з 8-ми осіб (в тому числі мати ОСОБА_6 та сім`я з 4 осіб брата ОСОБА_9) виділено двокімнатну комунальну квартиру житловою площею 26,29 кв. м. без зняття з квартирного обліку (далі - Рішення 1).

Рішенням виконкому Василівської міської ради від 18 березня 2008 року № 111 «Про надання житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4, ОСОБА_4», надано ОСОБА_4 жиле приміщення в будинку з комунальними квартирами житловою площею 26,29 кв. м. на сім'ю з 2 осіб із зняттям з квартирного обліку. Призначено ОСОБА_4 відповідальним квартиронаймачем жилого приміщення та зобов`язано її укласти договір найму житлового приміщення з КП «Василівське ВУЖКГ», а ЗАТ «Василівкатепломережа», ЗЦЕМ Василівський РЕМ оформити особисті рахунки на ім'я наймача.

Рішенням виконкому Василівської міської ради від 15 квітня 2008 року № 145 «Про надання житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4, ОСОБА_4» пункт 1-2 рішення виконкому Василівської міської ради від 18 березня 2008 року № 111 визнано таким, що втратив чинність. Кімнату 1-2 жилою площею 7,87 кв. м. в житловому будинку з комунальними квартирами переведено під житлову кімнату. Надано ОСОБА_4 на сім'ю з 2 осіб жиле приміщення житловою площею 24,02 кв. м. із спільним використанням кухні, санвузла, коридору. Призначено ОСОБА_4 відповідальним квартиронаймачем жилого приміщення (далі - Рішення 2).

Рішенням виконкому Василівської міської ради від 13 жовтня 2009 року № 295 «Про розгляд протесту прокурора на пункт 2 рішення виконкому Василівської міської ради від 15 квітня 2008 року № 145 «Про надання житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4, ОСОБА_4», пункт 2 скасовано. Кімнату 1-2 площею 7,87 кв. м. в житловому будинку з комунальними квартирами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4/1, виключено, як житлову. Пункт 3 рішення викладено в наступній редакції: «надати ОСОБА_4 жиле приміщення в будинку з комунальними квартирами по АДРЕСА_4 а саме: кімнату 1-4 поповерхового плану жилою площею 16,15 кв. м., кімнату 1-2 поповерхового плану площею 7,87 кв. м. із спільним використанням кухні, санвузла, коридору на склад сім`ї 2 особи, без зняття з квартирного обліку» (далі - Рішення 3).

Рішенням виконкому Василівської міської ради від 29 травня 2012 року № 128 «Про розгляд заяви ОСОБА_4» зобов'язано КП «Добробут» розділити особисті рахунки на житло, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, на квартиронаймачів: ОСОБА_4 на сім'ю з 2 осіб та ОСОБА_5 на сім'ю з 4 осіб, а також надати дозвіл на виготовлення проектної документації для будівництва тамбуру та здійснити підсипання підлоги в кімнаті 1-4 згідно плану.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Спір між сім'ями ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо житлового будинку,який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, триває кілька десятиріч.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2009 року у справі №2-312/09 за позовом ОСОБА_5 до Василівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним ордера від 21 квітня 2008 року № 173 на вселення в комунальну квартиру № 1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, виданого на ім`я ОСОБА_4, та її виселення із зазначеної квартири, - відмовлено у задоволенні позову. В позовній заяві ОСОБА_5 вказувала про незаконність Рішень 1 та 2 виконкому Василівської міської ради. Рішенням суду не встановлено порушення прав ОСОБА_5

18 травня 2010 року виконкомом Василівської міської ради було прийнято рішення № 115, яким протест прокурора на рішення виконкому цієї ради від 13 жовтня 2009 року № 295 відхилено.

Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 18 березня 2011 року (справа № 2а-3/11) у задоволенні адміністративного позову прокурора Василівського району Запорізької області, поданого в інтересах ОСОБА_5, до Василівської міської ради Запорізької області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії відмовлено. Предметом вказаного позову було скасування Рішення 3 від 13 жовтня 2009 року № 295.

Відповідно до статті 15 Житлового кодексу Української РСР та статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих комітетів міських рад віднесено питання щодо здійснення управління житловим фондом місцевих рад; здійснення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; прийняття рішень про розподіл та виділення житла.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржувані рішення виконкому Василівської міської ради прийняті у визначеному Законом порядку та є чинними. Спірні рішення стосуються управління житловим фондом Василівської міської ради Запорізької області та поліпшення житлових умов сімей ОСОБА_4 і ОСОБА_5, яка є дружиною позивача. ОСОБА_1 не надав документального підтвердження повноважень на звернення до суду з метою захисту прав ОСОБА_5 та членів її сім`ї, а також правонаступників ОСОБА_4 та членів її сім`ї. Оскаржувані позивачем рішення не стосуються переобладнання та перепланування спірних кімнат 1-2, 1-3 за ініціативою відповідача чи інших сторін. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено вирішення питань щодо перепланування житлових будинків та питань щодо надання квартир громадянам на сесії міської ради. Невнесення змін до технічної документації на житловий будинок, в якому проживають сім`ї ОСОБА_4, відповідно до діючого законодавства не є підставою для визнання незаконними та скасування рішень виконкому міської ради.

Такі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивач фактично оспорює рішення виконкому Василівської міської ради лише в частинах, що стосуються приміщень, наданих сім'ї ОСОБА_4, а саме кімнати 1-2 площею 7,87 кв. м. та кімнати 1-3 площею 10,14 кв. м., які ОСОБА_5 - дружині позивача - не надавалися, дійшли обґрунтованого висновку, що дані рішення не порушують права ОСОБА_1 При цьому, виконком Василівської міської ради при ухваленні оспорюваних рішень діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до закону.

Крім того, відмовляючи у позові, суди попередніх інстанцій також посилались на сплив позовної давності.

Доводи касаційної скарги про неправильність застосування судами попередніх інстанцій наслідків спливу позовної давності знайшли своє підтвердження під час касаційного розгляду справи.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року НОМЕР_1 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За обставин, коли позов не доведено, посилання судів на сплив позовної давності і застосування відповідних наслідків є формальним порушенням норм матеріального права, оскільки до неправильного вирішення справи не призвело, тому не тягне скасування оскаржуваних судових рішень, але таке посилання підлягає виключенню з мотивувальної частини судових рішень.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, зміст оскаржуваних судових рішень дає підстави для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи було допущено порушення вищевказаних норм матеріального права в частині одночасної відмови в позові по суті заявлених вимог та у зв'язку зі спливом позовної давності. Тому рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року підлягають зміні з виключенням з мотивувальних частин судових рішень посилання на сплив позовної давності як правову підставу відмови в позові.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди із висновками судів щодо установлення фактичних обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року змінити.

Виключити з мотивувальних частин рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанцій посилання на сплив позовної давності як правову підставу відмови в позові.

В решті рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний