Справа № 515/1937/17
Провадження № 2/515/221/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2018 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тимошенка С.В.

за участю: секретаря Коренчук О.Е.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2017 року ОСОБА_1 предявив вказаний позов, посилаючись на наступні обста- вини.

З 21 жовтня 2006 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, про що відді- лом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області зроблено актовий запис № 85. Від шлюбу у них народилася дочка - ОСОБА_3, 15.06. ІНФОРМАЦІЯ_1. Після одруження вони проживали у м.Одесі у найманій квартирі, в якій вели спільне господарство, за сумісні кошти купували речі для облаштування спільного побуту. Але ос- танні кілька років між ними стало частіше виникати непорозуміння, вони почали сваритись через дрібниці,в результаті шлюбні стосунки припинилися, останній рік дружина пішла до іншого чоло- віка, з яким проживає. Після того як відповідач змінила місце проживання, вона неодноразово приходила до нього та забирала рухомі речі, що є їх спільною власністю. Майно, яке вони набули за час шлюбу, таке: телевізор, мікрохвильова піч, пилосос, пральна машина, електрична духовка, кухонний комбайн, компютер, інші дрібні речі які можна не враховувати. Вартість всіх речей він оцінює за його субєктивною оцінкою у 50000 грн. Частину речей відповідач забрала, у нього за- лишились телевізор, мікрохвильова піч, пилосос, електрична духовка. Знайти взаєморозуміння щодо переліку спільного майна у них не виходить, тому просив розірвати шлюб та провести поділ майна: виділивши йому телевізор, а відповідачу виділити мікрохвильову піч, пилосос, пральну ма- шина, електричну духовку, кухонний комбайн.

Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач у судове засідання не зявилася, направила до суду відзив, в якому просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнала.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого про- вадження за наявними у справі доказами у зв'язку з визнанням позову відповідачем.

Як передбачено ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про ро- згляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий роз- гляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в ра- зі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного за- собу не здійснюється.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 032700 (а.с.5) вбачається, що 21.10.2006 р. відділом реєст- рації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області за- реєстровано шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис № 85.

Згідно свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 133033 (копія на а.с.11), у сторін по справі 15. 06.2008 р. народилась дочка - ОСОБА_3

Як визначено ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поваж- ної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самос- тійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивіду- ального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не вста- новлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подруж- жя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

В силу ч.ч.1,2 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної вла- сності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домов- леністю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може від- ступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подру- жжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу ма- йна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з под- ружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здій- снюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявні- сть або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, су- перечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду сп- рави. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст.112 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу може бути постанов- лено, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рі- шення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

У судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розпався, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим суд вва- жає, що шлюб має бути розірваний.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.10. 2006 р, за час шлюбу придбали майно, а саме: телевізор, мікрохвильову піч, пилосос, пральну ма- шину, електричну духовку, кухонний комбайн, компютер. Вказані речі належать їм на праві спі- льної сумісної власності. Оскільки шлюб між ними розпався, то спільне майно підлягає поділу у рівних частках, однак позивач просить залишити йому тільки телевізор, а інші речі виділити від- повідачу, проти чого остання не заперечувала.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У зв'язку з тим, що суд не має відомостей щодо визначення відповідача з приводу зміни пріз- вища, вважає, що підстав для відновлення дошлюбного прізвища останньої не має.

Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-80, 82, 200, 211, 258, 259, 263-265, 268, 354 СК України, ст.ст.58-60, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 21.10.2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Татар- бунарського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 85, між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2 Валентинів- ною, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після розірвання шлюбу відповідачу залишити шлюбне прізвище «Кишенко».

Провести поділ спірного рухомого майна подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, виділивши:

--- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: м.Та- тарбунари, вул.Суворов,3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в особисту вланість телевізор;

--- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою: м.Татар- бунари, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, в осбисту власність мікро- хвильову піч, пилосос, пральну машину, електричну духовку, кухонний комбайн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1280 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Тимошенко