Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"02" лютого 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Томіленку В.В., Чуб Н.С., Юдицькому К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом: ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення права користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3, звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просять суд: усунути перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користуванні квартирою АДРЕСА_2, шляхом визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2; стягнути з відповідача понесені позивачами судові витрати по справі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовують тим, що вони є співвласниками квартири № АДРЕСА_2 Відповідач по справі ОСОБА_4 також зареєстрований в спірній квартирі, але приблизно вже десять останніх років тут не проживає. Так, відповідач по справі був власником 2/4 частини спірної квартири, але на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2009 року його право на частину спірної квартири було припинено. Відповідач по справі ОСОБА_4 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 до 05 жовтня 2006 року. Після того, як шлюбу було розірвано між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем по справі ОСОБА_4, останній покинув спірне приміщення, забрав свої особисті речі, та не проживає більше десяти років за даною адресою. Він не сплачує плату за користування жилим приміщенням та комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири. Тобто, відповідач по справі добровільно покинув спірне жиле приміщення, квартирою не користується та не з'являється за місцем реєстрації вже багато років. Вони не бажають оплачувати комунальні платежі за відповідача по справі, який добровільно покинув спірне жиле приміщення та який навіть не цікавиться спірною квартирою. Всі витрати по утриманню спірної квартири несуть вони самостійно у частині нарахування за не проживаючого відповідача по справі, а це дуже великі розміри, що суттєво впливає на їхнє скрутне матеріальне становище.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася. Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без участі позивача ОСОБА_1 та її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити в повному обсязі, у разі неявки в судове засідання відповідача, проти заочного рішення не заперечує.

Позивач ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивачів, представника позивача та відповідача, та за згодою позивачів ухвалити заочне рішення.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 належала на праві приватної спільної власності в рівних долях ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, що підтверджується договором дарування від 17 жовтня 1995 року (а.с. 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2009 року, за ОСОБА_1 було визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3, а також визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_2 (а.с. 18).

Відповідно до реєстраційного посвідчення № 0018556, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, за ОСОБА_1 зареєстровано ? частину квартири АДРЕСА_2 та за ОСОБА_2 - ? частину квартири АДРЕСА_3 (а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, в Книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 1074 від 05 жовтня 2006 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 13).

В подальшому, на підставі договору дарування частини квартири від 04 березня 2010 року, ОСОБА_2 передала безоплатно у власність ОСОБА_3 2/4 частини квартири АДРЕСА_2 (а.с. 22).

Згідно реєстраційного посвідчення № 019756, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, 2/4 частини квартири АДРЕСА_2 було зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_3 (а.с. 21).

Таким чином, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, від імені якої діє ОСОБА_2

Відповідно до довідки про місце проживання та склад сім'ї від 10 серпня 2017 року, у квратирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.14).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За вимог ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно акту про не проживання від 11 серпня 2017 року, складеного майстром технічної дільниці ОСОБА_9 на підставі заяв сусідів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та затвердженого начальником ЖЕД-402 ОСОБА_12, останні підтвердили, що ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 зареєстрований, але не проживає більше року (а.с. 23).

Відповідно до листа-відповіді Житлово-експлуатаційної дільниці № 402 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 14 листопада 2017 року, ОСОБА_4 не звертався до ЖЕД-402 із заявами чи скаргами щодо чинення перешкод у користування квартирою за адресою: АДРЕСА_6.

Відповідно до листа-відповіді Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві, звернення громадянина ОСОБА_4 щодо чинення йому перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_7 до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві не надходили.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом визнання втратившим право користування квартирою АДРЕСА_2 ОСОБА_4

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення права користування жилим приміщенням.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 319, 355, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення права користування жилим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом визнання ОСОБА_4, 1958 року народження таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: