АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року

м. Харків

справа № 646/7812/17

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Коваленко І.П., Піддубного Р.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року в складі судді - Сороки О.П.,

у с т а н о в и в:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2, треті особи: Департамент праці та соціальної політики Харківської міської ради, приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просила визнати недійсним Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 12 липня 2017 року між нею та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 3078.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 14 грудня 1994 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду за реєстраційним номером 9-94-50014 та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 01 березня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 354.

Наприкінці травня 2017 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 насильно утримуючи її за межами м. Харкова, заволоділи оригіналами правовстановлюючих документів на квартиру, зняли позивача з реєстрації місця проживання та 12 липня 2017 року уклали Договір купівлі продажу.

Дані обставини ОСОБА_1 виклала в заявах від 16 жовтня 2017 року до Основянського відділу поліції м. Харкова, від 20 жовтня 2017 року до прокуратури м. Харкова.

Зазначала, що не мала матеріальної необхідності у відчуженні майна, вказана квартира була єдиною її власністю та місцем проживання; спірний Договір купівлі - продажу, на підставі якого відповідач стала власником квартири, вона не підписувала, що свідчить про відсутність наміру на його укладення, не відповідає волі позивача та порушує її права як власника.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 до набрання рішенням законної сили у справі.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року відкрито провадження у даній справі та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява подана та оформлена в порядку, встановленому ЦПК України; невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу судді суду першої інстанції в частині задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що питання про забезпечення позову вирішене без виходу суду до нарадчої кімнати є порушенням порядку, встановленого статтею 244 ЦПК України; вирішення питання про забезпечення позову ухвалою про відкриття провадження у справі не передбачено ЦПК України; наявність спору не є підставою для вжиття заходів його забезпечення; накладення арешту на квартиру є порушенням її прав, як власника майна; ухвала постановлена без врахування вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Горгиладзе проти Грузії», «Занд проти Австрії», «Сокуренко та Стригун проти України».

Інші особи, що приймають участь у справі ухвалу судді суду першої інстанції не оскаржили, заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Матеріали справи свідчать, що спірною є квартира АДРЕСА_1.

Вказане майно є предметом Договору купівлі продажу, укладеного 12 липня 2017 року між сторонами, про визнання недійсним якого просить позивач.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може призвести до того, що у разі якщо відповідач розпорядиться спірним майном, це ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду. Однак вважає, що обраний вид забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно порушує права відповідача на проживання та користування квартирою, власником якої на даний час є ОСОБА_2

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

З урахуванням обставин справи, судова колегія вважає за можливе ухвалу судді суду першої інстанції в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту змінити, обравши інший спосіб забезпечення позову, передбачений частиною 1 статті 150 ЦПК України, заборонивши відповідачу вчиняти дії, направлені на відчуження квартири АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала про забезпечення позову постановлена без виходу судді до нарадчої кімнати є безпідставними.

В пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку з цим вжиття заходів забезпечення позову можливе не лише при проведенні попереднього судового засідання, здійсненні процесуальних дій з підготовки справи до судового розгляду чи під час судового розгляду, а й одночасно з відкриттям провадження у справі чи після постановлення такої ухвали.

Рішення Європейського суду з прав людини, на які посилається ОСОБА_3 представник ОСОБА_2, не є підставою для відмови в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Обставини, якими позивач обґрунтовує зміст позовних вимог, є предметом розгляду справи, які судом по суті не вирішено.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року змінити.

Забезпечити позов ОСОБА_1 шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти дії направлені на відчуження квартири АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2018 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.П. Коваленко

ОСОБА_9