Справа № 314/5272/17
Провадження № 2/314/396/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2018 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого: судді Беспалько Т.Д., при секретарі Печонкіної В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні без виклику осіб справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування грошовими коштами, застосування індексів інфляції та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому вимагає стягнути з відповідача відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 8270,00 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 6512,00 грн., донараховані 3% річних у сумі 515,00 грн., посилаючись на те, що 13.11.2006 Вільнянським районним судом Запорізької області було винесено рішення по цивільній справі № 2-66-06 за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. Відповідно вказаного рішення з відповідача було стягнуто на користь позивача суму грошового боргу у розмірі 32066,00 грн., 3 відсотки річних у розмірі 1787,05 грн. та судові витрати в розмірі 809,97 грн. Рішення залишилось незмінним та набуло законної сили після апеляційного перегляду (Ухвала апеляційного суду Запорізької області від 25.04.2007 року по справі №2-66-06).

20.06.2007 відділом ДВС Вільнянського РУЮ відкрито виконавче провадження.

Відповідач неналежно виконує свої зобов»язання за договором позики. У зв»язку з чим позивач неодноразово зверталася до суду з позовними заявами до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

25.12.2013 року згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто три відсотки річних у розмірі 6957,14 грн. Виконання зобов»язань з боку ОСОБА_2 за договором позики на користь ОСОБА_3 не відбулося.

Згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.06.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто борг з урахування індексів інфляції у розмірі 27528,71 грн. Після винесення вказаного рішення жодної гривні у погашення боргу сплачено не було.

Рішенням Вільнянського райсуду Запорізької області від 04.11.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто сума боргу у розмірі 23782 грн. 54 коп. Після винесення вказаного рішення жодної гривні у погашення боргу сплачено не було.

13.12.2016 року згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто вісотки за користування грошовими коштвми у розмірі 43174,00 грн., донараховані індекси інфляції у розмірі 29377,58 грн. та три відсотки річних у розмірі 2968,04 грн. Виконання зобов»язань з боку ОСОБА_2 за договором позики на користь ОСОБА_1 не відбулося.

13.10.2017 року згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто вісотки за користування грошовими коштвми у розмірі 15049,77 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 15762,15 грн., 3% річних у сумі 931,53 грн. Виконання зобов»язань з боку ОСОБА_2 за договором позики на користь ОСОБА_1 не відбулося.

Позивач вважає дії відповідача незаконними, у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав, та стягнення на її користь за період з 01.07.2017 по 31.12.2017 року відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 8270,00 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 6512,00 грн., 3% річних у сумі 515,00 грн.

Ухвалою суду від 01.02.2018 року по справі відкрито провадження з визначенням розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У визначений ухвалою строк, представник відповідача, адвокат ОСОБА_4 направив суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що боржник за грошовим зобов»язанням не повинен сплачувати проценти за час простроченная кредитора, так як ОСОБА_1 не відразу звернулась до виконавчої служби для примусового стягнення даної заборгованості, до справи не залучено ОСОБА_5, просив стягнути понесені ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. та залишити позов ОСОБА_1 без розгляду, оскільки до нього не долучено квитанцію про сплату судового збору.

Позивач не скористався своїм правом подачі відповіді на відзив відповідача, відповідь на відзив суду не направив.

Відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксація процесу не здійснювалася.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, у звязку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 13.11.2006 року Вільнянським районним судом Запорізької області було винесено рішення по цивільній справі № 2-66-06 за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. 04.12.2006 по цій же справі судом було винесено ухвалу про виправлення арифметичних помилок у судовому рішенні. Дане рішення та ухвала набули законної сили 25.04.2007, відповідно вказаного рішення з відповідача було стягнуто на користь позивача 3 суму грошового боргу у розмірі 32066,00 грн., 3 відсотки річних у розмірі 1787,05 грн. та судові витрати в розмірі 809,97 грн. Рішення залишилось незмінним та набуло законної сили після апеляційного перегляду (Ухвала апеляційного суду Запорізької області від 25.04.2007 року по справі №2-66-06). Даний борг виник у відповідача на підставі договорів позики.

20.06.2007 відділом ДВС Вільнянського РУЮ відкрито виконавче провадження.

Відповідач неналежно виконує свої зобов»язання за договором позики. У зв»язку з чим позивач неодноразово зверталася до суду з позовними заявами до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

25.12.2013 року згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто три відсотки річних у розмірі 6957,14 грн. Виконання зобов»язань з боку ОСОБА_2 за договором позики на користь ОСОБА_3 не відбулося.

Згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.06.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто борг з урахування індексів інфляції у розмірі 27528,71 грн. Після винесення вказаного рішення жодної гривні у погашення боргу сплачено не було.

Рішенням Вільнянського райсуду Запорізької області від 04.11.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто сума боргу у розмірі 23782 грн. 54 коп. Після винесення вказаного рішення жодної гривні у погашення боргу сплачено не було.

13.12.2016 року згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто вісотки за користування грошовими коштвми у розмірі 43174,00 грн., донараховані індекси інфляції у розмірі 29377,58 грн. та три відсотки річних у розмірі 2968,04 грн. Виконання зобов»язань з боку ОСОБА_2 за договором позики на користь ОСОБА_1 не відбулося.

13.10.2017 року згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто вісотки за користування грошовими коштвми у розмірі 15049,77 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 15762,15 грн., 3% річних у сумі 931,53 грн. Виконання зобов»язань з боку ОСОБА_2 за договором позики на користь ОСОБА_1 не відбулося.

Частиною 2 ст. 625 ЦК передбачено право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, а також 3 % річних від простроченої суми та оплату цих сум.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК).

Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601,604 609 ЦК, в яких не передбачено такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Виходячи з аналізу норм статей 11, 12, 15, 16 ЦК, ст. 3 ЦПК слід зробити висновок, що право, яке захищає суд, має існувати на день прийняття судового рішення.

Наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобовязання й відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.

Таким чином, оскільки у справі, що розглядається, встановлено, що на момент ухвалення судом рішення борг позивачці не було повернено, то суд має підстави для захисту її права на отримання сум відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК як окремої форми цивільно-правової відповідальності у вигляді плати за користування грошовими коштами.

Стосовно наданого до суду відзиву щодо залучення до справи ОСОБА_5І, слід зазанчити, що згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.11.2006 року, ОСОБА_1 під час судового розгляду справи уточнила і доповнила свої позовні вимоги, згідно яких вимагала стягнути суму грошового боргу виключно з ОСОБА_2, тому підстави для залучення до справи ОСОБА_5І відсутні.

Щодо квитанції про сплату судового збору, яку не було долучено до позовної заяви.Ухвалою від 15.12.2017 року позовна заява ухвалою судом була залишена без руху, позивачу було запропоновано усунути недоліки, що перешкоджали вирішенню питання про відкриття провадження. На виконання рішення суду, ОСОБА_1 було усунуто недоліки позовної зачви та долучено підтвердження оплати позивачем за допомогою веб-порталу «Судова влада України» суду судового збору.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 258, 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, за період з 01.07.2017 по 31.12.2017 року відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 8270,00 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 6512,00 грн., 3% річних у сумі 515,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 05 березня 2018 року.

Суддя Тамара Дмитрівна Беспалько

27.02.2018