Справа № 643/9832/17
Провадження № 2/643/949/18
26.02.2018 року Московський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді Єрмак Н.В.
за участю секретаря Зубко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати за ним право власності на автомобіль Toyota Corolla, 2013 року випуску.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебуває у шлюбі ОСОБА_2
За час шлюбу, 26.02.2013 року, він продав квартиру, яка належала йому на праві особистої приватної власності, за 155100 тис. грн. та придбав спірний автомобіль Toyota Corolla, 2013 року випуску за 228386,00 грн., у звязку з чим просить визнати автомобіль його особистою приватною власністю.
В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (2004 р.), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:
1) час набуття майна;
2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог.
Так, позивачем надані наступні докази: копії договору купівлі-продажу квартири від 26.02.2013 року, рішення Московського районного суду м.Харкова від 23.11.2012 року з Єдиного Державного реєстру судових рішень, видаткової накладної від 10.09.2013 року щодо придбання автомобіля Toyota Corolla, які жодним чином не підтверджують перебування сторін в шлюбі та придбання спірного майна за особисті кошти позивача.
Приймаючи до уваги вищенаведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: ОСОБА_2, місце мешкання: м.Харків, вул. Тимурівців, будинок 29б/126.

Суддя Н.В. Єрмак