АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» лютого 2018 року

м. Харків

справа № 638/13220/16-ц

провадження № 22-ц/790/1112/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року (ухвалене суддею Шишкіним О.В. о «10» год. «47» хв. в залі суду в м. Харкові),-

ВСТАНОВИВ:

«15» серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначила, що 27 квітня 2016 року вона придбала у весільному салоні сукню виробництва Іспанії та фату вартістю 20 500,00 грн. При цьому позивачка залишила в цьому салоні зазначену сукню для приведення у відповідність до її фігури та хімчистки. Забравши сукню з весільного салону 26 травня 2016 року, позивачка приміряла її вже вдома та виявила цілий ряд недоліків, а саме: відсутність ярлика з зазначенням країни-виробника, слабкі шви та сліди помади після хімчистки, окрім того, розмір сукні не відповідав параметрам її фігури, у зв'язку з чим, вона звернулась до відповідача з вимогою усунути недоліки, обміняти сукню на іншу більш якісну одиницю або повернути сплачені грошові кошти. Проте, відповідач відмовив ОСОБА_1 у поверненні грошових коштів з огляду на те, що сукня була підігнана під її особисті параметри, а тому продати цю річ іншій особі було вже неможливо. Щодо відсутності ярлика із зазначенням країни-виробника відповідачка пояснила, що весільна сукня вироблена в Україні. Наведені вище недоліки весільної сукні позивачка вважала істотними, у зв'язку з чим свою позицію по справі обґрунтовувала положеннями ст.ст. 1, 4, 6, 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зважаючи на зазначене, ОСОБА_1 просила суд розірвати договір купівлі-продажу весільної сукні та стягнути на її користь 20 500,00 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що позивачка приміряла весільну сукню та добровільно погодилась на її придбання, після чого внесла передплату у повному обсязі її вартості. Враховуючи тканину, з якої виготовлена весільна сукня - мереживне полотно, вироби з неї взагалі не підлягають обміну та поверненню, а, тим більше, після перероблення цього виробу під параметри фігури конкретної особи. Момент виникнення плями на сукні встановити не видається можливим, оскільки в момент передачі позивачка сукню не оглядала. Крім того, представник відповідача зазначала, що країною-виробником весільної сукні є Україна, а тому вона не потребує жодної сертифікації, тоді як позивачка з цього питання була обізнана від самого початку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року у задоволення позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. При цьому посилається на порушення норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що договір купівлі-продажу весільної сукні в розумінні ст. 638 ЦК України є неукладеним з огляду на недосягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов. Висновок суду першої інстанції про недоведеність наявності будь-яких недоліків сукні, зокрема, істотних, не відповідає обставинам справи, адже цей факт підтвердили допитані в ході судового розгляду свідки. Відповідачем не було надано належну інформацію про продукцію. Відповідач визнав наявність недоліків товару, оскільки сукня станом на час розгляду справу перебуває у нього.

У поданому до апеляційної скарги відзиві ФОП ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Заперечення на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 надала до суду 05 лютого 2018 року, яке представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 отримано 07 лютого 2018 року (а.с 122-124).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2018 року в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку письмового провадження без виклику учасників справи (а.с. 120).

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено комбінований договір, що містить елементи договору купівлі-продажу, виконання робіт та надання послуг. Наявність недоліків товару під час розгляду справи не встановлена. Під час отримання товару, позивач не перевіряв якість виконаних робіт. Фактичне прийняття товару свідчить про визнання споживачем (позивачем) належного виконання продавцем (відповідачем) укладеного договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, при цьому суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, підтверджується зібраними у справі доказами та не заперечується сторонами, що 27 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу весільної сукні та фати, а також договір щодо надання послуг з хімчистки цієї сукні та її підгону за параметрами фігури позивачки. Ціна договору була узгоджена сторонами у розмірі 20 500,00 грн., що підтверджується квитанцією серії ААБ № 826899 (а.с. 7).

Даний порядок укладення правочину відповідає вимогам ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої договором є усний чи письмовий правочин між споживачем та продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Послуга визначена цим Законом, як діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення особистих потреб. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Виходячи зі змісту наведених вище положень Закону України «Про захист прав споживачів» у їхньому системному зв'язку зі ст.ст. 638, 640, 656 ЦК України, спірний договір є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов, зокрема, щодо предмету договору, його ціни, об'єму робіт та строку їх виконання, порядку зберігання та передачі майна тощо. Крім того, кожна сторона фактично виконала договірні зобов'язання та відповідно прийняла зустрічне виконання зобов'язання іншою стороною відповідно до квитанції ААБ № 826899 та виходячи з факту передачі-приймання весільної сукні, що узгоджується зі змістом ст. 545 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору у зв'язку з чим він є неукладеним, спростовуються вищенаведеними доказами.

Крім того, ОСОБА_4 заявивши позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу підтвердила факт його укладення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Перелік товарів, що не підлягає обміну (поверненню) з підстав, зазначених у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду, що зазначений товар не підлягав обміну.

Весільні сукні належать до категорії корсетних товарів, які згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 172 «Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів», включено до Переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню).

Право споживача вимагати розірвання договору та відшкодування збитків у випадку придбання товару неналежної якості передбачено у разі виявлення протягом гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, передбачено у п. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, як розтлумачено в п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотним недоліком є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_2 не визнала факту наявності у весільній сукні будь-яких недоліків, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України (в редакції, яка діяла у період розгляду справи судом першої інстанції) ця обставина підлягала обов'язковому доказуванню як така, що має визначальне значення для справедливого розгляду і вирішення цієї справи по суті.

Обов'язок доказування того, що товар має певні недоліки покладений на покупця. І лише при поданні до суду доказів, що безспірно підтверджують наявність недоліків товару, відповідач повинен довести, що вони не є суттєвими.

Згідно зі ст. 143 ЦПК України (в редакції, яка діяла у період розгляду справи судом першої інстанції) для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Проте, позивачка, заявивши клопотання про призначення товарознавчої та санітарно-епідеміологічної експертизи, яка могла б підтвердити або спростувати наявність у придбаній нею продукції недоліків, згодом відмовилась від її проведення.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт наявності недоліків товару належними та допустимими доказами не підтверджений.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), при цьому на вимогу споживача продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції тощо. Але цей Закон не містить положень про те, коли саме виникає необхідність в підтвердженні недоліків товару експертизою, хто визначає таку необхідність, який порядок і механізм проведення такої експертизи, тому у цьому випадку належить виходити з загальних принципів диспозитивності та змагальності сторін, передбачених ст.ст. 12, 13 ЦПК України.

Отже, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Посилання позивача на ті обставини, що факт неналежної якості придбаної сукні підтверджується актом, складеним за участі її батьків та знайомих, а також поясненнями свідків, не можуть бути визнані правовою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки зазначені обставини були досліджені судом першої інстанції при розгляді справи та ним надана належна оцінка.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що дані свідки не підтвердили, що всі недоліки товару, на які посилається позивач, виникли до передачі товару покупцеві.

ОСОБА_4 оглядала та приміряла сукню, будь-яких зауважень щодо якості товару не надала, здійснила оплату сукні. Зазначені обставини вона не заперечувала при розгляді справи в суді першої інстанції.

Зазначені дії позивача свідчать про те, що товар відповідав всім вимогам покупця та стандартам для такого виду виробу.

Посилання ОСОБА_4 на те, що їй була надана недостовірна інформація стосовного того, що сукня вироблена в Іспанії, не ґрунтується на належних доказах, оскільки остання при придбанні сукні мала можливість з'ясувати виробника товару, упевнитися у тому, чи є ця річ фірмовою та у належній якості її виготовлення.

Отже, доводи ОСОБА_1 стосовно того, що її ввели в оману щодо виробника сукні, не заслуговують на увагу.

При розгляді справи судом було встановлено, що при придбанні сукні ОСОБА_1 скористалась послугою підгонки сукні по її фігурі. Проте, після виконання цієї послуги позивач забрала товар без примірки. Претензію щодо неналежної якості виконаних робіт пред'явила через деякий час.

Отже, суд першої інстанції правильно виходив із того, що не встановлено як наявність недоліків сукні так і час їх виникнення.

Судом при розгляді справи встановлено, що позивач не вимагав усунення недоліків сукні, що передбачено ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а наполягала на поверненні грошей.

Вимагати розірвання договору та відшкодування збитків споживач вправі лише у випадку виявлення істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із недоведеності недоліки товару, на які посилається позивач.

Також, всупереч наведеним вище вимогам законодавства України позивачка не надала суду першої та апеляційної інстанції допустимих доказів того, що недоліки сукні, на які вона посилається, є істотними в розумінні п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», що унеможливлює застосування до спірних правовідносин наслідків, передбачених ч. 4 ст. 10 цього Закону.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги, викладені ОСОБА_1, були предметом розгляду в суді першої інстанції та висновків суду не спростовують.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384, пунктами 8, 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Постанову складено «16» лютого 2018 року.

Головуючий суддя: Судді:А.І. Колтунова С.С. Кругова О.В. Маміна