Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2631/17
Провадження № 2/376/45/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Клочка В.М.

при секретарі Якштас А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 21.02.2012 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 300,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як вказує позивач, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_1 станом на 31.07.2017 року виникла заборгованість 37659,84 грн., яка складається з наступного: 725,00 грн. - заборгованість за кредитом; 30160,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1769,52 грн. - штраф (процентна складова).

На основі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 37659,84 грн. за кредитним договором №б/н від 21.02.2012 року. Крім того, просять стягнути з відповідача судовий збір.

В судове засідання представник позивача не зявився, однак до його початку надав суду письмову заяву, згідно якої вимоги позову підтримують в повному обсязі, просять суд стягнути з відповідача всю суму заявлених позовних вимог за кредитним договором №б/н від 21.02.2012 року та судовий збір, а також не заперечують щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом. Відповідач, надала суду заяву, якою позовні вимоги не визнала. Просила суд застосувати терміни позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволенні позову, оскільки сторонами в укладеному договорі строк позовної давності не узгоджувався та вказала на те, що позивач в період часу з 12.06.2014 року з вимогами про повернення заборгованості до відповідача не звертався. Також надав суду заяву, згідно якої просить справу слухати у його відсутність, вимоги заяви про застосування строків позовної давності підтримує та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача надав відповідь на заяву відповідача ОСОБА_1, вказуючи на те, що наполягає на стягненні заборгованості з відповідача, не спростовує того факту, що з 12.06.2014 року року з вимогами про повернення заборгованості до відповідача не звертався. Доказів, того що позивач випускав повторно платіжні картки на ім'я відповідача не надав.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору №б/н від 21.02.2012 року отримав кредит у розмірі 300,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується анкетою-заявою позичальника та наданою позивачем довідкою про умови кредитування.

При цьому позивач вказує, що у відповідача ОСОБА_1 станом на 31.07.2017 року виникла заборгованість 37659,84 грн., яка складається з наступного: 725,00 грн. - заборгованість за кредитом; 30160,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1769,52 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості.

При цьому з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку позичальника, наданих позивачем вбачається, що відповідачем останній платіж в рахунок погашення заборгованості було здійснено 12.06.2014 року.

Відповідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В частині 3 статті 267 ЦК України вказано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Положення ч.4 статті 267 ЦК України передбачають, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому судом встановлено, що заява представника відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог позивача з проханням повністю відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у позові у звязку зі спливом позовної давності заявлена відповідачем до винесення рішення і у відповідності до вимог цивільного та цивільно-процесуального законів України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному звязку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У звязку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони предявлення окремих вимог у звязку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п. 3 ст. 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору. Також, відповідно до п. 1. ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Виходячи з вищенаведеного, анкета-заява і умови, і правила надання банківських послуг, що додавались до позовної заяви, є вільною формою кредитного договору узгодженою сторонами, що відповідає вимогам п.1 ст. 634 ЦК України.

Суд не приймає як належний доказ Умови та правила надання банківських послуг оскільки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не доведено, що саме з цим документом був ознайомлений позичальник під час підписання кредитного договору, про що є відповідна відмітка у договорі.

При нарахуванні пені та штрафів позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» начебто визнаних відповідачем, разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» на які посилається позивач не містять підпису позичальника тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 21.02.2012 року.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року (№ 6-38753св13) та від 18 грудня 2013 року (№ 6-40942св13) та ухвалі ВСУ від 11.03.2015 року (№6-16цс15) та від 22.03.2017 року(6-2320цс16).

У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 с. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом можу встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

06.11.2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Сквирського районного суду Київської облсті з вищевказаним позовом.

Таким чином судом встановлено, що строк позовної давності для ПАТ КБ «ПриватБанк» на момент подання позову до суду минув. Останній строк подання позову для позивача був 12.06.2017 року.

Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню у звязку зі спливом строку позовної давності.

Згідно вимог статті 141 ЦПК Українистороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 265, 268, 273, 282, 284, 289, 430 ЦПК України, ст.ст.256, 257, 266, 267 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д м. Київ, ) до ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1) про стягнення заборгованості- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: