Номер провадження 2/229/143/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.

при секретарі Цукаревій К.А.

за участю:

позивача по справі ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Ясинуватського району Донецької області про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом , -

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2017 року до Дружківського міського суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_3 сільської ради Ясинуватського району Донецької області про визнання право власності в порядку спадкування за заповітом. В своєму позові зазначає, що 28 грудня 2016 року помер ОСОБА_4, про що виконкомом Розівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області складено актовий запис №12 від 29.12.2016 року.

ОСОБА_5 був співмешканцем матері позивача. Між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 склалися теплі стосунки. Рідних дітей померлий ОСОБА_5 не мав.

На випадок своєї смерті 21.07.2016 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений того ж дня секретарем Розівської сільської ради ОСОБА_6 і зареєстрований в реєстрі за №37. За заповітом заповідач надав право успадкувати належну йому на праві власності на підставі державного акту серії ДН №035684 від 20 серпня 2004 року, земельну ділянку площею 5,090 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Розівської сільської ради та складається із двох частин: ділянки 1 площею 4,730 га, кадастровий номер -04-000-0190 та ділянки 2 площею 0,360 га, кадастровий номер -04-000-0191, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1 звернулася у визначений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте 19.12.2017 року приватний нотаріус Ясинуватського районного нотаріального округу ОСОБА_7 винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Однією із причин відмови є відсутність у Спадковому реєстрі відомостей про посвідчення від імені померлого будь-яких заповітів. На її звернення виконавчий комітет ОСОБА_3 сільської ради надав довідку №613 від 20.12.2017 року, про те що внесення інформації про заповіт ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 неможливе з технічних причин. Також усно було пояснено секретарем сільської ради, що після перейменування с.Розівка на с.Олександропіль згідно постанови ВРУ від 19 травня 2016 року №1377-VIII відбувся технічний збій внутрішньої адресної підсистеми Спадкового реєстру і її налагодження триває вже кілька місяців, строки закінчення робіт невідомі.

Крім того, у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій зазначено про відмінність у написанні прізвища заповідача у заповіті і у свідоцтві про смерть. В свідоцтві про смерть та у державному акті його прізвище "Стовбурєнко", а в заповіті вказано "Стовбуренко".

Позивач просить визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, розташованої на території ОСОБА_3 (Розівської) сільської ради з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,090 га, що складається з двох частин: першої ділянки площею 4,730 га (кадастровий номер -04-000-0190) та другої ділянки площею 0,360 га (кадастровий номер -04-000-0191).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання прибули, підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позові, надали додаткові докази.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Ясинуватського району Донецької області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надіслали на електронну поштову скриньку суду заяву, в якій зазначають, що позовні вимоги визнають та просять розглядати справу без їх участі (а.с. 22).

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права суд дійшов до таких висновків.

Згідно ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Судом установлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянка України, відповідно обмежень встановлених ст 81 Земельного кодексу не встановлено.

ОСОБА_5, за його життя, на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 5,090 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на теріторії Розівської (ОСОБА_3) сільської ради Ясинуватського району Донецької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ДН № 035684 (а.с. 9)

На випадок своєї смерті 21.07.2016 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений того ж дня секретарем Розівської сільської ради ОСОБА_6 і зареєстрований в реєстрі за №37. За заповітом заповідач надав право успадкувати належну йому на праві власності на підставі державного акту серії ДН №035684 від 20 серпня 2004 року, земельну ділянку площею 5,090 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Розівської сільської ради та складається із двох частин: ділянки 1 площею 4,730 га, кадастровий номер -04-000-0190 та ділянки 2 площею 0,360 га, кадастровий номер -04-000-0191, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

ОСОБА_5 помер 29 грудня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-НО № 971648, від 29 грудня 2016 року, видане виконкомом розівської сільської ради Ясинувтського району Донецької області, актовий запис № 12 (а.с. 11).

Позивач ОСОБА_1 звернулася у визначений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 44), проте 19.12.2017 року приватний нотаріус Ясинуватського районного нотаріального округу ОСОБА_7 винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 12). Однією із причин відмови є відсутність у Спадковому реєстрі відомостей про посвідчення від імені померлого будь-яких заповітів. На її звернення виконавчий комітет ОСОБА_3 сільської ради надав довідку №613 від 20.12.2017 року, про те що внесення інформації про заповіт ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 неможливе з технічних причин (а.с. 14). Окрім цього, підставою для відмови були розбіжності в документах: в заповіті посвідченим 21 липня 2016 року Розівською сільською радою Ясинуватського району Донецької області за реєстровим № 37 вказано прізвище "Стовбуренко". У вищеописаному свідоцтві про смерть прізвище померлого зазначено "Стовбурєнко" (а.с. 12, зв.б.).

Інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає. Це встановлено із спадкової справи, яка була досліджена у судовому засіданні (а.с 43-60).

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється по заповіту або за законом.

Відповідно до статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Суд враховує, що в Постанові №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» в п. 5 указано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України).

А в п. 6 цього ж Пленуму закріплено, що «Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України), проте, право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим, суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Згідно зі ст.ст. 1233, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть належати йому у майбутньому.

Відповідно доч. 1ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до судуз а захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Одним з таких способів є визнання права, в тому числі і права власності.

Статтею 81 ЦПК Українивстановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 13 ЦПК України,суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Відповідно до статті 1 Конституції Україна є правовою державою. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3 Конституції України).

В порушення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності позивача на спадкове майно порушено - через тимчасову неможливість проведення реєстрації заповітів Олександропідьською сільською радою Донецької області, помилкою в написанні прізвища заповідача, позивач з незалежних від нього причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

Згідно ч.3. ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем позов було визнано до початку розгляду справи по суті (а.с. 22)

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10-13,76-80, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Ясинуватського району Донецької області про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на земельну ділянку, розташовану на території ОСОБА_3 (Розівської) сільської ради з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,090 га, що складається з двох частин: першої ділянки площею 4,730 га (кадастровий номер -04-000-0190) та другої ділянки площею 0,360 га (кадастровий номер -04-000-0191).

Повернути ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею при поданні позову судового збору в сумі 1058 (одна тисяча п'ятдесят вісім) грн. 90 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом тридяти днів після проголошення рішення.

В разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Є. В. Петров

Повний текст рішення складено 06.03.2018 року