Справа №751/7632/17
Провадження №2/751/132/18
Рішення

Іменем України

01 лютого 2018 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарі Клименко К. Є.

з участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Чернігові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить: стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 06.12.2006 року, приблизно о 22 год. 40 хв., ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_4, рухався від вул.. Ціолковського по вул.. Щорса (нині - І.Мазепи) в напрямку центра м. Чернігова. Під час руху в даному напрямку, неподалік зупинки громадського транспорту КСК «Чексіл», на смузі руху вказаного автомобіля сталося зіткнення автомобіля з пішоходом ОСОБА_6, який вийшов на смугу руху автомобіля. В результаті ДТП, її сину були заподіяні тілесні ушкодження, від яких він ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у реанімаційному відділенні ЧМЛ № 2. У провадженні слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУНП України в Чернігівській області слідчого Приходька Ю.В. перебувало кримінальне провадження № 0000213 від 01.08.2013 року за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України. По даній справі вона була визнана потерпілою. Однак, 25.09.2017 року дане кримінальне провадження знову було закрите, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зазначає, що у зв"язку зі смертю сина їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 500 000, 00 грн., яка полягає в порушенні звичайного стану життя, у психічному стражданні, пов»язаної зі смертю єдиного сина, який загинув у 27 років.

У судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, додатково вказавши, що незважаючи на закриття кримінального провадження, відповідач має нести цивільно-правову відповідальність як власник джерела підвищеної небезпеки.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, відповідно до наданого відзиву на позовну заяву (а.с.36-38). Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що в ДТП, яке сталося 06.12.2006 року, в результаті якого загинув син позивача, відсутня вина відповідача та вбачається необережність самого сина позивача, що в свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України та п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року є підставою для зменшення фактично завданої моральної шкоди позивачу. Оскільки відповідач є батьком трьох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, будь-яке нерухоме майно у нього відсутнє, тому вважає, що є всі підстави для зменшення заявленої суми моральної шкоди до 20 000,00 грн. Крім того, зі сторони відповідача та його матері повністю оплачувались лікарські препарати та медикаменти, ритуальні послуги та поминальний обід, а також надавалась фінансова допомога.

Відповідач не прибув на засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до ст.. 128 ЦПК України. Керуючись ст.. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Суд, заслухавши доводи учасників справи, перевіривши їх наявними у справі доказами, встановив наступні факти та правовідносини та дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Смерть ОСОБА_6 настала за наступних обставин: 06.12.2006 приблизно о 22 год. 40 хв., ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_4, рухався від вул.. Ціолковського по вул.. Щорса (нині - І.Мазепи) в напрямку центра м. Чернігова. Під час руху в даному напрямку, неподалік зупинки громадського транспорту КСК «Чексіл», на смузі руху вказаного автомобіля сталося зіткнення автомобіля з пішоходом ОСОБА_6, який вийшов на смугу руху автомобіля. В результаті ДТП, пішоходу ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження, від яких він ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у реанімаційному відділенні Чернігівської міської лікарні № 2.

По даному факту дорожньо-транспортної пригоди 01.08.2013 було відкрите кримінальне провадження № 0000213 та розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України

25.09.2017 року слідчим СУ ГУНП в Чернігівській області, Приходьком Ю.В., була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000213, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Згідно відомостей у постанові про закриття кримінального провадження, слідчий, враховуючи комплекс слідчих дій та оперативно-розшукових заходів, всебічне дослідження обставин справи, встановив, що об»єктивних доказів, які б вказували, що саме дії водія автомобіля марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_4 в даній дорожньо-транспортній ситуації знаходяться в причинному зв»язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками отримано не було. (а.с. 4-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 1 частини 2 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Враховуючи встановлену у ч.2 ст. 1166 ЦК України презумпцію вини завдавача шкоди, він звільняється від обов'язку її відшкодувати (у тому числі й моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Будь-яких доказів, які б свідчили про завдання шкоди внаслідок непереборної сили або ж умислу потерпілого ОСОБА_6, відповідач та його представник до суду не подали.

Превалювання інстинкту самозбереження у поведінці кожної психічно здорової людини є загальновизнаним фактом, що не потребує доказування.

Отже, слід визнати, що вина ОСОБА_6 у заподіянні його смерті мала форму необережності, оскільки доказів наявності умислу на вчинення суїциду не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вина загиблого ОСОБА_6 у формі необережності відповідно до вищезазначених норм закону є обставиною, що є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, але не звільняє повністю від обов'язку її відшкодувати.

Отже, ОСОБА_4, як власник джерела підвищеної небезпеки, зобов'язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Матеріалами справи підтверджено і сторони не оспорюють той факт, що позивач ОСОБА_1 є матір»ю загиблого ОСОБА_6, а отже відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина.

В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч.ч.3, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З урахуванням змісту правовідносин, які склались між сторонами, у порівнянні з втратою, що зазнала позивач, вищезазначений розмір компенсації не є мінімальним та підлягає зменшенню у зв'язку з виною загиблого в завданні шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд, з одного боку, враховує характер та обсяг душевних страждань позивача, які викликані втратою рідної людини - сина, невідворотність наслідків події, яка спричинила моральні страждання позивача, їх глибину і тривалість, з іншого боку суд бере до уваги, що шкода спричинена внаслідок грубої необережності потерпілого, в той час як відповідач не мав можливості уникнути ДТП, враховуючи вимоги зазначених норм закону та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу в результаті загибелі сина, яка підлягає відшкодуванню, слід визначити у розмірі 200 000 грн., що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині стягнення судового збору, суд керується правилами ч. 6 ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а його позов судом задоволено частково і приходить до висновку про стягнення з відповідача судового збору на користь держави в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 23, 1166-1168, 1187, 1193 ЦК України, та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, суд -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 (адреса: АДРЕСА_1) у відшкодування моральної шкоди 200000 грн. (двісті тисяч гривень).

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2) судовий збір на користь держави 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складання повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Новозаводський районний суд м.Чернігова.

Суддя І. В. Яременко