Провадження № 2/337/59/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2018 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя
у складі: головуючого судді Нещеретної Л.М.
при секретарі Шварцер Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод користування власністю шляхом виселення, -
10 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод користування власністю шляхом виселення ОСОБА_2, який в подальшому уточнила. В позові зазначила, що її батько ОСОБА_3, який помер 16.03.2013 року, був власником квартири №77 в буд.22 по вул Рубана в м.Заполріжжі, в якій без реєстрації мешкала відповідачка ОСОБА_2. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на вказану квартиру, яку позивач отримала за рішенням Хортицького районного суду від 23.10.2013 року, одночасно цим рішенням ОСОБА_2 було відмовлено в зустрічних вимогах про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_3 Позивач неодноразово зверталась до відповідачки з вимогою виселення із квартири, але добровільно ОСОБА_2 висилитися не бажає.. Вважає, що відповідачка мешкає в квартирі без законних підстав, втратила право користування вказаною квартирою, просить усунути перешкоди в користуванні успадкованою квартирою шляхом вивелення ОСОБА_2
В судове засідання сторони не зявились. Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач вдруге не зявилась в судове засідання, була належним чином сповіщена про дату та час розгляду справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2013 року , судом встановлено, що власником квартири№77 в будинку №22 по вулиці Рубана в м.Запоріжжі раніше був її батько ОСОБА_3, який помер16 березня 2013 року.
В квартирі без реєстрації разом з ОСОБА_3, який на той час був власником квратири, мешкала його співмешканка відповідачка ОСОБА_2, яка не була зареєстрована у вищевказаної квартири . Власник фактично надав їй право користуватись своєю власністю, вважаючи її членом своєї сімї (цивільною дружиною, шлюб з якою фактично не був зареєстрований). Тобто фактично був встановлений сервітут, визначений ст. ст. 401-406 ЦК України. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Рішенням Хортицького районного суду від 23.10.2013 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 Одночасно при вирішенні питання про визнання право власності в порядку спадкування за позивачкою, було відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_3С.(а.с.3-4)
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 власник кв.№77 в буд.№22 по вул. Рубана в м.Запоріжжі.(а.с.5).
Після смерті ОСОБА_3 утворилась значна заборгованість, що підтверджується довідками КП «Водоканал», КП «Запоріжремсервіс», МКП «Основаніе, ФК «ГТС»» та ін.
Відповідачка не є належним наймачем спірної квартири.
Позивачка 31.05.2017 року, 17.07.2017 року зверталась до неї з з вимогою про звільнення помешкання (а.с.6-8).
Законодавством встановлений чіткий порядок для виселення інших осіб, які проживають разом з власником житла.При вирішенні спорів з приводу захисту права користування житлом, припинення або усунення перешкод у праві користування житлом, необхідно визначити характер правовідносин, правовий статус осіб та підстави виникнення права користуванн я житлом. Якщо буде встановлено речовий характер правовідносин, то необхідно застосовувати норми цивільного законодавства.
Частина 4 ст.156 ЖКУ встановлює, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сімї права користування займаним житловим приміщенням, що відповідно до норм глави 32 Цивільного кодексу України визначається як сервітут право користування чужим нерухомим майном.
Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту (п.4 ч.1 ст.406 ЦК).В даному випадку припинились фактичні шлюбні стосунки, які були підставою для вселення Відповідачки, а тому сервітут є припиненим в звязку з припиненням обставин, які були підставою для його встановлення.
Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Отже, оскільки Відповідачка не є власником спірної квартири, не була членом родини попереднього власника; право користування нею чужою власністю припинилось зі смертю власника, що надав сервітут; вона не є членом родини Позивачки; витрати на утримання квартири не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт проживання Відповідачки в квартирі порушує право Позивачки як власника цієї квартири.
Дослідивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач, який не є власником квартири, не є членом родини ОСОБА_1, тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою та виселенню , суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 156 ЖК України, ст.ст.319, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст.259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 77, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рубана, будинок № 22.
Усунути перешкоди, ОСОБА_1, в користуванні квартирою № 77, буд. № 22 по вул. Рубана в м. Запоріжжя шляхом виселення ОСОБА_2, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 із займаної квартири № 77, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рубана, будинок № 22.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач може оскаржити рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.М. Нещеретна