АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 22-2111 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Трусова Т.О.

Унікальний номер № 753/12998/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської НаталіїІванівни, за участю стягувача ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Малівської Наталії Іванівни у виконавчому провадженні ВП № 50862412 від 25.04.2016 року, в якій з урахуванням уточнень до скарги просив:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо негайного

стягнення аліментів;

- визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07.06.2017 року;

- зобов'язати начальника відділу державної виконавчої служби скасувати постанову державного виконавця від 07.06.2017 року в частині стягнення боргу в розмірі 7 849,94 грн.; зобов'язати державного виконавця зробити перерахунок заборгованості по аліментах виходячи з розміру його пенсії та фактично стягнутої заборгованості.

В обґрунтування скарги зазначав, що державний виконавець допустив порушення вимог статей 2, 18, 28, 71 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з примусового виконання рішень та Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, а саме: вчасно не вчиняв виконавчі дії, що призвело до утворення заборгованості; щомісяця не здійснював розрахунок заборгованості по аліментам та не надавав його боржнику; не здійснював контроль за правильним і своєчасним відрахуванням аліментів; направив постанову про звернення стягнення на його пенсію на виконання лише через 18 місяців після відкриття виконавчого провадження при цьому не зазначив у постанові своє прізвище, ім'я та по батькові, та не виготовив необхідну кількість примірників; не направив йому копію вищевказаної постанови. Окрім того постанова державного виконавця від 07.06.2017 року про звернення стягнення на його пенсію порушує ст. 46 Конституції України, оскільки з нього утримують більше, ніж 50% пенсії, внаслідок чого його дохід становить менше прожиткового мінімуму.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року скаргу задоволено частково.

Визначено неправомірними дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Малівської Наталії Іванівни у виконавчому провадженні № 50862412 щодо визначення розміру заборгованості боржника ОСОБА_1 станом на 1 травня 2017 року в сумі 7849,94 грн., зазначеного у постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 7 червня 2017 року. В іншій частині скарги відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою частково , ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, що частково призвело до неправильного вирішення питання, а тому просив ухвалу скасувати в частині , постановити нову, якою скаргу задовольнити повністю, а саме: визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Малівської Наталії Іванівни, щодо негайного стягнення аліментів , по виконавчому провадженню ВП № 50862412 , від 25.04.2016 року.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, щозаборгованість по аліментам на дитину яка продовжує навчання виникла в результаті умисної бездіяльності, державного виконавця Малівської Н.І, оскільки вона не виконала вимогу закону, щодо негайного стягненняаліментів по виконавчому провадженню.

Апелянт зазначає, що відповідно до положень п.1 ч.4 ст.71 Закону «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

Однак жодних вказаних дій з 25.04.2016 року не вчинялось.

Апелянт звертає увагу суду, що лише через 14 місяців після відкриття виконавчого провадження 25.04.2016 року приступила до виконання рішення суду, а саме : 07.06.2017 року, винесла постанову«Про звернення стягненняна заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника», та в червні 2017 року, передала постанову на виконання до пенсійного фонду.

Апелянт вважає, що державний виконавець діяла всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому борг по аліментам , виник з вини державного виконавця Малівської Н.І., яка навмисно, штучно,створювала заборгованість по аліментам.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апелянт в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час, і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 лютого 2016 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини , яка продовжує навчатися, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь повнолітньої дочки ОСОБА_4 стягнуті аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку, починаючи з 06.11.2015, до закінчення навчання дочки у вищому навчальному закладі, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23 років.

22.02.2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.02.2016 року набрало законної сили .

За вказаним рішенням судом було видано виконавчий лист, у якому стягувачем зазначено ОСОБА_3 (матір ОСОБА_4.).

04.04.2016 року стягувач ОСОБА_3 подала виконавчий лист до виконання до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. року державний виконавець Малівська Н.І. відкрила виконавче провадження № 50862412.

12.05.2016 року стягувач ОСОБА_3 подала державному виконавцю заяву про направлення виконавчого листа до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві за місцем одержання боржником пенсії.

У березні 2017 р. державний виконавець направив запит щодо перебування боржника на обліку в органах Пенсійного фонду України. Згідно одержаної інформації ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, де отримує пенсію в розмірі 2 045,18 грн.

31.03.2017 року державний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на доходи боржника та направив її до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, проте 25.05.2017 постанова була повернута без виконання у зв'язку з відсутністю на ній відбитка печатки та відомостей про дату народження дитини.

Станом на 01.05.2017 державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_1 по аліментах, при цьому визначив щомісячний розмір аліментів з розрахунку 30 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з вказаним розрахунком заборгованість ОСОБА_1 на вказану дату становить 7 849,94 грн.

07.07.2017 р. державний виконавець повторно виніс постанову про звернення стягнення на доходиборжника та направив її для виконання до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

У постанові державний виконавець розпорядився відраховувати 50% доходів боржника до погашення заборгованості станом на 01.05.2017 в сумі 7 849,94 грн. після відрахування 12,5% поточних до загальної виплати аліментів.

З довідок Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вбачається, що починаючи з липня 2017 з пенсії ОСОБА_1 здійснюється утримання аліментів в розмірі, що становить 50% розміру його пенсії, а саме: у липні - 1043,04 грн., у серпні - 1043,04 грн., у вересні - 1043,04 грн., у жовтні - 1450,32 грн., у листопаді - 1466,61 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи скаргу частково виходив з того, що ОСОБА_1 знаючи про рішення суду, відповідно до вимог закону повинен був і мав можливість добровільно його виконувати, а невчасне вчинення виконавчих дій та нездійснення щомісячного розрахунку заборгованості за аліментами, права боржника не порушенні.

В частині визнання неправомірних дій старшого державного виконавця щодо визначення заборгованості суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем допущено помилку в розрахунку заборгованості яку він визнав та усунув, надавши розрахунок заборгованості, виконаний відповідно до порядку, встановленого Сімейним кодексом України.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині визнання неправомірних дій старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Малівської Наталії Іванівни, щодо негайного стягнення аліментів, по виконавчому провадженню ВП №50862412 від 25.04.2016 року, апеляційна інстанція за правилами ч.1 ст.367 ЦПК України переглядає рішення лише в межах оскарження.

З таким висновком суду першої інстанції можна погодитись з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що при вирішенні спору суд повно та всебічно з'ясовував обставини справи та правильно застосував норми матеріального права.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 384 ЦПК України, скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, щозаборгованість по аліментам на дитину яка продовжує навчання виникла в результаті умисної бездіяльності, державного виконавця Малівської Н.І, оскільки не виконала вимогу закону, щодо негайного стягнення аліментів по виконавчому провадженню.

Згідно ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Всупереч доводам ОСОБА_1, державний виконавець, діючи відповідно до вимог п. 3 ч. 4 ст. 74 Закону «Про виконавчого провадження», 04 квітня 2017 р. на момент надіслання першої постанови про звернення стягнення на доходи боржника до управління Пенсійного фонду здійснив розрахунок заборгованості за аліментами і направив його сторонам виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 знаючи про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, зобов'язаний був утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють ускладнюють виконання рішення.

ОСОБА_1 рішення суду не виконував, хоча повинен був і міг передбачити, що внаслідок невиконання ним рішення суду утворюється заборгованість за аліментами.

Апелянт, діючи відповідно до вимог закону, повинен був і мав можливість добровільно його виконувати.

Із заявою про надання розрахунку заборгованості за аліментами боржник до державного виконавця також не звертався.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавчого провадження» боржник зобов'язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника; своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про виконавчого провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що діями та бездіяльністю державного виконавця, зокрема, щодо невчасного вчинення виконавчих дій та нездійснення щомісячного розрахунку заборгованості за аліментами, права боржника не порушені.

Враховуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Наталії Іванівни, за участю стягувача ОСОБА_3, є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням норм законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвали суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді