АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач у суді апеляційної інстанції -
№ 22-ц/796/628/2018 Борисова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року місто Київ

справа №759/16571/16-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенеця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову постановлену під головуванням судді Ул'яновської О.В. по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вепрейчук Оксани Іванівни про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32270343 від 08 листопада 2016 року (номер запису про право власності 17333385 від 08 листопада 2016 року) про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1.

08 лютого 2017 року на адресу суду представником позивача було направлено заяву про забезпечення позову від 06 лютого 2017 року шляхом заборони державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України та Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, іншим органам державної реєстрації прав та нотаріусам, як спеціальним суб'єктам на які покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, органам місцевого самоврядування на які покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5, оскільки вважає, що існує реальна загроза неповернення майна у зв'язку з відчуженням нерухомого майна на користь третіх осіб.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що ним до заяви про забезпечення позову були надані докази того, що ОСОБА_5 має намір продати квартиру, яка належить позивачу на праві власності.

Зазначав, що незаконне відчуження майна утруднить його повернення законному власнику, а подальше незаконне відчуження зазначеного нерухомого майна утруднить або ж взагалі зробить неможливим повернення такого майна або може зробити неможливим виконання рішення суду.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 рокудо утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від представника позивача надійшла заява, в якій останній просить апеляційну скаргу задовольнити та розглядати справу у його відсутність та у відсутність позивача.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутностіосіб, які не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що представник позивача не надав належних та допустимих доказів на обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, а також не надала належних доказів належності вказаного майна відповідачу по справі.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.151 ЦПК України (яка була чинною на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст.152 ЦПК України в редакції кодексу 2004 року передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вивчаючи матеріали справи, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення скарги, оскільки як вбачається з додаткових пояснень представника позивача (а.с.110-111) та наданих ним доказів, на час постановлення оскаржуваної ухвали квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вже належала іншій особі - ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 08 лютого 2017 року (а.с.112-113).

Апеляційна інстанція вказує на те, що задоволення заяви може мати наслідком невиправдане обмеження прав нового власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 щодо розпорядження своїм майном.

Суд дійшов вірного висновку про те, що представник позивача не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття судом заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, на час постановлення ухвали суд діяв у межах процесуального закону, а тому посилання представника апелянта на порушення норм процесуального права при розгляді заяви не знайшли свого підтвердження.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: