Провадження №: 2/752/1191/18
07 лютого 2018 року Голосіївський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.,
при секретарі Мороз О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні права власності та вселення,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні права власності та вселення.
Позивач просить суд: 1) Зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди у здійсненні йому права власності, шляхом забезпечення цілодобового вільного доступу ОСОБА_1, до квартири АДРЕСА_1; 2) Вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1; 3) Судові витрати понесені ним по справі покласти на відповідача.
У мотивування своїх позовних вимог позивач вказує, що відповідно до договору купівлі продажу від 28.11.2002 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_4 39/100 частини квартири АДРЕСА_1 (далі - Квартира).
Частка 39/100 частини квартири складається з однієї житлової кімнати, загальною площею - 33,20 кв.м., житловою площею - 23,40 кв.м. Квартира в цільму складається з трьох житлових кімнат загальною площею 84,30 кв.м. житловою площею - 59,00 кв.м.
Протягом тривалого часу ОСОБА_1 безперешкодно користувався своєю власністю, але згодом замки на дверях були змінені та позбавлено доступу до житла. Він неодноразово намагалася потрапити до квартири, але двері були зачинені, на дзвінки у двері ніхто не відчиняв.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання.
На даний час слідчим Голосіївського управлінні поліції ГУ Національної поліції в м. Києві проводитися досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, а саме самоправство.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримує та просить позов задовольнити, розгляд справи просить проводити без його йчасті, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання двічи не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов від відповідача до суду не надходив.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
З наявних матеріалів справи встановлено,що відповідно до договору купівлі продажу від 28.11.2002 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_4 39/100 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.8-9). Частка 39/100 частини квартири складається з однієї житлової кімнати, загальною площею - 33,20 кв.м., житловою площею - 23,40 кв.м. Квартира в цільму складається з трьох житлових кімнат загальною площею 84,30 кв.м. житловою площею - 59,00 кв.м.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.ст. 150, 155 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством.
З положень ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Положеннями статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Стаття 383 ЦК України встановлює, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Таким чином, на підставі вищевказаних положень законодавства ОСОБА_1 як власник 39/100 квартири має право на користування квартирою.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 1280 грн.
Керуючись ст.ст. 319, 321, 356, 358, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 10,11,12, 81,258, 263, 264,265, 273, 280,354, ЦПК України, суд, -
Зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності, шляхом забезпечення цілодобового вільного доступу ОСОБА_1, до квартири АДРЕСА_1.
Вселити ОСОБА_1, до квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 1280 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Участник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатми апеляційного розгляду справи.

Повне заочне рішення суду складене 07.02.2018 року.

Суддя С.В. Ладиченко