АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/2999/16-ц

Провадження № 22-ц/787/244/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Гордійчук С. О.

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Північ-Центр ЛТД»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» ;

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2017 року, ухваленого у складі судді Кушнір О.Г., повний текст якого складено 06 жовтня 2017 року, у справі №562/2999/16-ц,

в с т а н о в и в :

08 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ-Центр ЛТД», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 26 січня 2016 року близько 09.00 години на автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів у с.Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Ланос», який належить ТзОВ «Північ-Центр ЛТД», виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив лобове зіткнення з автомобілем марки «Мазда 626» з реєстраційним номером «НОМЕР_1», який належить ОСОБА_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження. 08 лютого 2016 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. При цьому діях водія ОСОБА_1 встановлено ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована у АТ «Страхова група «ТАС» згідно з полісом № НОМЕР_2 від 25 листопада 2015 року. Тому вона 19 травня 2016 року звернулася до страхової компанії з вимогою про виплату їй матеріальної шкоди у зв'язку із пошкодженням автомобіля. Згідно звіту оцінювача складеного 15.11.2016 року розмір заподіяної шкоди становить 95499,80 грн.

Страховою компанією їй частково відшкодовано заподіяну шкоду у розмірі 45 900 грн. 00 коп. Вважає, що відповідач як власник джерела підвищеної небезпеки, зобов'язаний відшкодувати їй різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховою виплатою, а також витрати в розмірі 1400 грн., пов'язані з проведення оцінки транспортного засобу, та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., яка полягає у душевних стражданнях через пошкодження автомобіля, порушення нормального способу життя та значного докладання зусиль для його організації.

Посилаючись на вищевикладене, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ-Центр ЛТД» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та 100 (сто) грн. 04 (двадцять) коп. понесених судових витрат.

У решті вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не надала належних доказів щодо вартості належного їй автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди, а вартість пошкодженого автомобіля зазначена у звіті оцінювача визначена станом на 11 жовтня 2016 року що є неналежним доказом.

У апеляційній скарзі, позивача посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення скасувати та постановити нове яким стягнути на її користь 49599,80 грн. заподіяної матеріальної шкоди та 1400 грн. за складання звіту оцінювачем.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правильно встановивши фактичні обставини справи суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для стягнення матеріальної шкоди. Так судом не враховано, що згідно звіту оцінювача від 15.11.2016 року матеріальний збиток внаслідок пошкодження її автомобіля складає 95 499,80 грн. і учасниками справи такий розмір збитку не оспорюється.

Однак страхова компанія частково відшкодувала їй шкоду заподіяну в результаті пошкодження автомобіля в розмірі 45 900 грн. Враховуючи, що страхової виплати не достатньо для повного відшкодування завданої шкоди, власник джерела підвищеної небезпеки винної особи, зобов'язаний відшкодувати різницю між фактичним розміром

шкоди і страхової виплати. Різниця не отриманого нею відшкодування становить 49 599,80 грн.

Вважає, що наданий нею звіт оцінювача від 15.11.2016 року є належним доказом вартості пошкодженого автомобіля, так як ринкова вартість автомобіля визначена на момент його пошкодження, а не на момент складання висновку. Вказує, що на момент проведення звіту спеціалістом автомобіль не мав будь-якої ринкової вартості, так як вважався фізично знищеним.

Відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не подали.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, що 26 січня 2016 року близько 09 години на автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів у с. Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Ланос», який належить ТзОВ «Північ-Центр ЛТД», виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив лобове зіткнення з автомобілем марки «Мазда 626» з реєстраційним номером «НОМЕР_1», який належить ОСОБА_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження.

08 лютого 2016 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. При цьому в діях водія ОСОБА_1 встановлено ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Причиною ДТП стало порушення водієм ОСОБА_1, який керував належним ТзОВ «Північ-Центр ЛТД» автомобілем марки «ЗАЗ Ланос», підпункту «в» пункту 14.2 «Правил дорожнього руху України».

Цивільно-правова відповідальність власників ТзОВ «Північ-Центр ЛТД» була застраховано у ПАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до страхового полісу № НОМЕР_2 від 25 листопада 2015 року. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну визначено у 50 000 грн., франшиза - 0.

19 травня 2016 року звернулася до страхової компанії з вимогою про виплату їй матеріальної шкоди у зв'язку із пошкодженням автомобіля в сумі 45900 грн. та 900 грн. витрат на евакуацію транспортного засобу з місця події.

26 травня 2016 року страховою компанією ПрАТ «СГ «ТАС» ОСОБА_2 відповідно до абз.2 п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплачено страхове

відшкодування без проведення оцінки належного їй транспортного засобу автомобілем марки «Мазда 626» з реєстраційним номером «НОМЕР_1» та визначення розміру шкоди на час, коли відбулася дорожньо-транспортна пригода, в узгодженому між сторонами розміру завданої їй шкоди в сумі 45900 грн.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до абз.2 п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Згідно п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як роз'яснено в п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 60 ЦПК України (2004 р.) визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач, отримавши страхове відшкодування за договором обов'язкового страхування, погодилась з розміром збитків, визначених страховою компанією.

За таких обставин, доводи позивача щодо позбавлення її права на відшкодування шкоди в повному обсязі є безпідставними, враховуючи, що відповідно до положень ст. 1194 ЦК України у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої шкоди він має право стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням з винної у ДТП особи.

Будь-які докази щодо розміру заподіяної шкоди, з врахуванням ринкової вартості транспортного засобу на момент його пошкодження з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством матеріали справи не містять. Автомобіль на час розгляду справи не відремонтований.

Згідно звіту №27/16 про визначення вартості матеріального збитку від 15.11.2016 року, проведеного за замовленням позивача оцінювачем Дибачем Ю.П. матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки «Мазда 626» внаслідок його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді станом на 11 жовтня 2016 року складає 95499,80 грн., а вартість відновлювального ремонту становить 312 376,94 грн. Вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу, прирівнюється до дійсної ринкової вартості автомобіля, оскільки ремонт вважається економічно необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду проте, що вказаний звіт відповідно до статей 58, 59 ЦПК України ( в ред.. 2004 року) не є належним, достатнім і допустимим доказом, так як складений за власною ініціативою позивача, що суперечить п.34.3 ст.34 Закону України №1961-ІУ. Клопотань про призначення автотехнічної експертизи судом, позивачем заявлено не було.

Рішення в частині стягнення моральної шкоди учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим судове рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, ст. 375, ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26 лютого 2018 року. .

Головуючий :

Судді: