Ухвала

22 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 199/1672/16-ц

провадження № 61-5962 ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2017 року у справі за скаргою громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна громадська організація» в інтересах члена організації ОСОБА_1, заінтересовані особи: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, на бездіяльність центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2017 року з пропуском строку на касаційне оскарження; питання про поновлення строку не порушувалося. Крім того, заявником не було додано завірених належним чином копій судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та доказів сплати судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 року касаційну скаргу Державної казначейської служби України було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального Кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпунктів 4 і 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

До Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 1 лютого 2018 року передано касаційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2017 року у вищевказаній справі.

У лютому 2018 року на виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Як на підставу пропущення строку заявник посилається на те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду на адресу Казначействане надходила. Лише 15 листопада 2017 року Казначейство дізналось про ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2017 року, з моменту надходження від суду першої інстанції ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року, на останньому аркуші якої зазначено, що «ухвала суду оскаржувалась та набрала чинності 4 жовтня 2017 року».

Наведені в клопотанні підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки заявник не зазначив, що перешкоджало йому звернутися до суду із касаційною скаргою у передбачений законом строк з урахуванням того, що апеляційну скаргу було подано саме Казначейством та оскаржувану ухвалу оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 13 жовтня 2017 року.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною третьою статті 393 ЦПК України встановлено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки у вступній та прохальній частинах касаційної скарги заявник просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2017 року, до касаційної скарги додає ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2017 року.

За таких обставин, відповідно до вимог частини четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати касаційну скаргу (у новій редакції), копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

У зв'язку з вищевикладеним, касаційну скаргу необхідно залишити без руху та продовжити заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 127, 185, 390, 393, ЦПК України, ,

У Х В А Л И В:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2017 року за клопотанням Державної казначейської служби України неповажними.

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2017 року залишити без руху, та продовжити заявнику строк для усунення недоліків до 22 березня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь