АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1589/18 Справа № 205/4563/17 Головуючий у 1 й інстанції - Нижний А. В. Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він уклав іпотечний договір №963 на забезпечення зобов'язань за кредитним договором №085/С/11 -7 від 05 грудня 2007 року, укладеного позивачем з ПАТ «Укрсоцбанк». Оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» пропустив строки звернення до суду з позовом щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, то позивач прийшов до висновку про наявність правових підстав вважати вказаний кредит недійсним.

У зв'язку з чим, ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним іпотечний кредит за №085/С/11 -7 від 05 грудня 2007 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 грудня 2007 року між АКІБ«Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №085/С/11-7, згідно умов якого банк надав останньому кредит у сумі 115000,00 доларів США, з кінцевим терміном погашення всієї заборгованості не пізніше 04 грудня 2012 року, а ОСОБА_2 зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти у порядку та на умовах, зазначених у Кредитному договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором 05 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем, також, укладено договір іпотеки №963, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. за реєстровим номером 3107.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України та виходив із того, що позивач посилався в обґрунтування своїх вимог виключно на припинення основного зобов'язання за Кредитним договором внаслідок пропуску відповідачем строків звернення до суду за захистом свого порушеного права, що відповідно до ст. 203 ЦК України не є підставою для визнання його недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта на пропуск строку позовної давності ПАТ «Укрсоцбанк» із вимогами про стягнення заборгованості за іпотечним кредитом, оскільки діючим законодавством не передбачено визнання договору недійсним з підстав пропуску строку однією із сторін пред'явлення вимог до другої.

Також, не можуть бути прийняті до уваги вимоги позивача в апеляційній скарзі щодо припинення дії іпотечного договору, оскільки рішення суду переглядається в межах доводів та вимог, заявлених і розглянутих в суді першої інстанції.

Водночас, суд апеляційної інстанції роз'яснює позивачу, що він не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції з окремим позовом про визнання припиненим дії іпотечного договору у відповідності до ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова