Провадження №2/523/2106/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(З А О Ч Н Е)

"07" лютого 2018 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Мица А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Суворовський РВ у м. Одесі ГУДМС в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача втратившим право користування житловою площею у будинку № 30-а по вулиці Хуторська у м. Одесі, посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, відповідач ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком дочки позивача у вказаному будинку не проживає з 2011 року, особистих речей відповідача у житловому приміщенні немає, тому позивач просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи за її відсутності та наполяганні на задоволенні позову у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному порядку позивач не заперечувала.

Відповідач та третя особа у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались.

Ухвалою суду, в порядку ст.281 ЦПК України, прийнято рішення щодо розгляду даної цивільної справи у заочному порядку.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 30-а по вулиці Хуторська у м. Одесі належить позивачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2003 року, яке зареєстроване в ОМБТІ та РОН 25.11.2003 року за №3-2300 223 стор. 124 р 22962.

Відповідач ОСОБА_2, є колишнім чоловіком дочки позивача, у вказаному будинку не проживає з 2011 року, особистих речей відповідача у будинку немає.

На даний час місце фактичного проживання відповідача невідоме, його реєстрація перешкоджає позивачу у здійсненні права власності в повному обсязі, вона вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих осіб.

На зазначені обставини посилалася позивач у позовній заяві та вони не спростовані відповідачем жодним належним і допустимим доказом.

Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності зі ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі : заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 317, 391, 405 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні і підлягають задоволенню, оскільки вказана квартира належить позивачам на праві власності на законних підставах, відповідачі не проживають у квартирі понад рік та втратили право користування зазначеним житлом.

Керуючись ст.ст.9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 223, 247, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 19.07.1982, втратившим право користування житловим будинком № 30-а по вулиці Хуторська у м. Одесі.

Копію рішення направити сторонам у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Заочне рішення набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 20 днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: