АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1195/18 Справа № 202/6004/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Слюсар Л. П. Доповідач - Лаченкова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2017 року

по справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування при Новомосковській районній державній адміністрації Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання фізичної особи недієздатною та про встановлення опіки,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2016 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_2, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування при Новомосковській районній державній адміністрації Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання фізичної особи недієздатною та про встановлення опіки.

Рішенням у задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування при Новомосковській районній державній адміністрації Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про визнання фізичної особи недієздатною та про встановлення опіки - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2017 року та ухвалити нове, яким задовольнити заяву в повному обсязі.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 12 вересня 2009 року ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 12 вересня 2009 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року, ОСОБА_4 було оголошено померлою, про що Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 07.07.2016 року складено відповідний актовий запис № 3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданим повторно Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 20 липня 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Чинним законодавством передбачена можливість призначення кількох опікунів лише у випадку призначення опікуна органом опіки та піклування в порядку ст. 63 ЦК України та положень Правил опіки і піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

У відповідності до ч.1,ч.2 ст.241 ЦПК України суд може встановити опікуна недієздатної особи лише на підставі подання органу опіки та піклування.

При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов'язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Пунктом 3.1 вищевказаних Правил визначено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

ОСОБА_2, який є вітчимом ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про визнання її недієздатною та встановлення над нею опіки.

Однак, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 не є близьким родичем ОСОБА_3, таким чином у нього взагалі відсутні підстави для звернення до суду з заявою про визнання особи недієздатною.

Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА №070341 від 13 червня 2016 року №3186 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом другої групи з дитинства по 01 червня 2017 року.

ОСОБА_2, перебував на обліку в Індустріальному управлінні праці та соціального захисту населення і отримував допомогу на догляд за інвалідом ІІ групи з дитинства - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.09.2012 року.

З висновку амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи №85 від 06 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 продуктивному мовному контакту доступна. Під час бесіди астенізована, скаржиться на слабкість. На питання відповідає в плані заданого. Анамнестичні відомості повідомляє докладно, дотримуючись хронологічної послідовності подій. Не заперечує, що в минулому неодноразово лікувалася в психіатричній лікарні. Мету обстеження, що проводиться, розуміє. Відношення до встановлення над нею опіки негативне. Говорить про те, що живе сама, знімає житло, «і будь-чиєї допомоги не потребує». Продуктивної психосимптоматики (марення, галюцинацій) активно не висловлює, поведінкою не виявляє.

Окрім того, комісія прийшла до висновку, що у зв'язку з короткочасністю обстеження, необхідністю тривалого динамічного спостереження за випробуваною встановити діагноз і вирішити експертні питання у відношенні ОСОБА_3 в амбулаторних умовах не можливо.

ОСОБА_3 рекомендоване проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи.

Представником заявника були заявлені клопотання щодо проведення стаціонарної судової-психіатричної експертизи та примусової судово-психіатричної експертизи в призначенні яких судом першої інстанції було відмовлено, оскільки особа, щодо якої ставиться питання про визнання недієздатною ОСОБА_3 та її адвокат категорично заперечували щодо проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, а тим паче примусової, оскільки ОСОБА_3 не ухилялася від проведення судової психіатричної експертизи. Зазначивши, що ніщо не заважало комісії призначити амбулаторну експертизу протягом тридцяти діб і ОСОБА_3 би їздила кожен день. Зазначила, що після щорічного лікування на стаціонарі ОСОБА_3 лише становилося гірше. А з 2016 року ОСОБА_3 знаходиться на амбулаторному лікуванні у лікаря-психіатра за місцем реєстрації і стан здоров'я її став кращий.

Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя визначає Закон України «Про судову експертизу».

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження ( стаття 3 цього Закону).

Відповідно до пункту 35 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 жовтня 2001 №397, висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. У разі виявлення експертом важливих фактів, з приводу яких йому не були поставлені запитання, він дає відповідь з власної ініціативи Відповіді не можуть мати форму рекомендацій або вказівок слідству чи суду.

Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров'я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначивши час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений.

Судом першої інстанціїї встановлено, що після зникнення матері ОСОБА_3 вперше потрапила до психіатричної лікарні в 2010 році з діагнозом «гострий полімофорний психотичний розлад без симптомів шизофренії, асоційований з гострим стресом», а в 2012 році вона була визнана інвалідом ІІ групи дитинства.

В 2015 році ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 зверталися до суду з заявою щодо оголошення матері ОСОБА_3 - ОСОБА_4 померлою для прийняття спадщини.

Відмовляючи в задоволенні заяви про визнання фізичної особи недієздатною та про встановлення опіки, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що суд має право але не зобов'язаний визнати фізичну особу недієздатною в разі недоведеності її недієздатності.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що відмова у проходженні ОСОБА_3 стаціонарної експертизи є доказом визнання особи недієздатною, колегія ставиться критично, оскільки допитана у судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснила, що вважає себе дієздатною особою, вміє готувати та прибирати, проживає окремо, знімає житло за власний кошт та працює. Також пояснила, що в неї є інші родичі але вони не хочуть брати над нею опіку, окрім того зазначила що опіка їй не потрібна взагалі. Окрім того, зазначила що на даний час вона не має інвалідність.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича