ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2018 року м. Кропивницький

справа № 390/1905/17

провадження № 22-ц/781/331/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник позивачів - ОСОБА_1

представник ПП «Наукова селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік» - Ботнаренко І.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.11.2017 року, суддя Бойко І.А., по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПП «Наукова селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік» про визнання недійсним договору оренди землі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до ПП «Наукова селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік» про визнання недійсним договору оренди землі.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що після успадкування майна їх матері - ОСОБА_5 вони дізнались про існування договору оренди землі, підписаного 10.11.2005 року ОСОБА_5 та відповідачем, за яким належна їй земельна ділянка надана в користування відповідачу строком на 20 років.

Позивачі зазначили, що окремі положення договору суперечать вимогам закону, а саме: в договорі відсутнє зазначення кадастрового номеру земельної ділянки щодо якої він укладений, до договору не долучені план-схема земельної ділянки та її кадастровий план, не обумовлено умов збереження якості земельної ділянки, не зазначено порядок перегляду, зміни та індексації орендної плати, розмір встановленої договором орендної плати менший ніж передбачений законом, порушено строк прийому-передачі земельної ділянки, а строк її повернення після закінчення дії договору взагалі не передбачений.

Зазначені умови позивачі вважають істотними, а тому відсутність вищевказаних умов в договорі оренди землі, є підставою для визнання його недійсним. Просили суд визнати недійсним договір оренди землі №89 від 10.11.2005 року філії державного підприємства «Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України» 13.12.2005 року за укладеною між ОСОБА_5 та ПП «Наукова селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік».

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.11.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що 10.11.2005 року між ОСОБА_5 та приватним підприємством «Наукова селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік» строком на 20 років укладено договір оренди земельної ділянки, площею 5,47 га, яка належала ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_1. До договору додано копію державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2, акт приймання - передачі об'єкта оренди, акт визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості від 13.12.2005 року. Договір зареєстрований у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» 13.12.2005 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №89, після чого договір набрав чинності (а.с.13-20).

Після смерті ОСОБА_5, яка померла 28.10.2014 року, державним нотаріусом Кіровоградської районної державної нотаріальної контори Лебедченко А.Д., 26.04.2017 року на підставі заповіту ОСОБА_5, видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом - по 1/2 частки у спадщині ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Спадщина, на яку в указаних частках видані свідоцтва, складається із земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 54664 га, в межах згідно з планом, розташованої на території Обознівської сільської ради, Кіровоградського району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9, 116).

На підставі отриманих свідоцтв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували своє право власності, про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12, 117).

15.05.2017 року після звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з письмовими заявами до директора ПП «Наукова селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік» щодо видачі їм орендної плати за померлу ОСОБА_5, згідно видаткових касових ордерів від 22.05.2017 року, ними була отримана орендна плата за 2014-2016 роки (а.с.65-68).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством, як істотні.

За змістом ч. 2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною 1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір укладається у письмовій формі, а статтею 18 Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, що діяла на час укладання договору , істотними умовами договору оренди землі зазначені: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Отже, відсутність у договорах оренди хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ч.2 ст.637 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватись також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Суд першої інстанції зазначив, що договір оренди землі від 10.11.2005 року відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 03.03.2004 року № 220. Вказаний договір пройшов перевірку спеціально уповноваженим органом державної влади, зокрема і щодо наявності істотних умов, та був зареєстрований. В зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що предмет оренди за вказаним договором не визначений, оскільки наявність в самому договорі кадастрового номеру не вимагалось Законом на час укладання зазначеного договору. Крім того, кадастровий номер земельної ділянки, межі земельної ділянки в натурі, зафіксовані в документах доданих до договору: державному акті на право приватної власності на землю, який містить кадастровий номер земельної ділянки, план зовнішніх меж земельної ділянки, а також акт визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, які є чинними і ніким зі сторін не оспорюється.

Згідно п.7 та п.9.5 договору передбачено, що земельна ділянка повертається після закінчення строку дії оренди у стані не гіршому, ніж в якому її отримав орендар, в п.9.5 зазначено обов'язок орендаря дотримуватись вимог чинного земельного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі.

Доказів того, що відсутність детального опису заходів по збереженню якості землі в договорі оренди порушують права позивачів, а також те, що погіршення якості земельної ділянки вже допущено, позивачами та їх представником суду не надано.

Суд першої інстанції зазначив, що твердження позивачів, що земельну ділянку передано орендарю з порушенням строку і не в момент підписання договору, як зазначено в п.6, не знаходить свого підтвердження, оскільки зазначений пункт зазначає, що земельна ділянка передається за актом її приймання-передачі, що відповідає приписам ст.17 Закону України «Про оренду землі» чинним на час укладання договору. Передача земельної ділянки відбулась в день державної реєстрації договору та набрання ним чинності - 13.12.2005 року, що не суперечить вищевказаним вимогам Закону.

В частині позиції представника позивачів, що договір оренди землі підписаний ОСОБА_5 лише на останній сторінці, спростовується тим, що підписаний нею договір в повній мірі узгоджується з вимогами постанови Кабінету Міністрів України №220 від 03.03.2004 року, яким затверджено типову форму зазначеного договору, в якій чітко визначено місце для розміщення підпису сторін та їх реквізитів. Вимоги для наявності підпису сторін на кожному аркуші договору оренди землі вказаною постановою не передбачено.

З приводу незгоди позивачів з визначенням розміру орендної плати та її індексації відповідно до Закону та пов'язаного з цим порушення їх прав, то суд зазначає, що під час укладання договору сторони дійшли згоди щодо строку, предмету та порядку виплати орендної плати. Так, п.4.1 та 4.2 передбачено, що орендна плата вноситься орендарем в розмір 2 % від грошової оцінки земельної ділянки в грошовій, натуральній або відробітковій формі у строки не пізніше 30 грудня кожного року. За погодженням сторін орендна плата може бути сплачена наперед або відстрочена.

Згідно відомостей, наданих представником відповідача за період з липня 2006 року по грудень 2013 року ОСОБА_5 отримувала від відповідача орендну плату за користування відповідачем земельною ділянкою в готівковій, натуральній та відробітковій формі, як передбачено п.4.1 укладеного договору, та у строки, передбачені п.4.2 (а.с.52-59, 78-102).

Як вбачається з таблиці нарахування та виплати орендної плати ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідачем поступово збільшився відсоток орендної плати, а в розрахунок її розміру включено коефіцієнт індексації (а.с.77).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для визнання договору оренди землі недійсним, визначені ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.15 Закону України «Про оренду землі», на які посилаються позивачі та їх представник, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, як і те, що виконанням відповідачем договору оренди землі за умов, передбачених договором, порушуються права позивачів або існує реальна загроза спричинення їм збитків в майбутньому.

В апеляційній скарзі зазначається, що рішення суду першої інстанції не відповідає закону, матеріалам та дійсним обставинам справи. Суд першої інстанції дав неправильну оцінку доказам позивача.

Відповідач по справі надав відзив на апеляційну скаргу в якій зазначив, що доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції а доводи викладені в позовній заяві є необґрунтованими оскільки договір оренди містить істотні умови визначені Закон «про оренду землі».

Колегія суддів перевірила доводи викладені в апеляційній скарзі і дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2005 року між ОСОБА_5 та приватним підприємством «Наукова селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік» строком на 20 років укладено договір оренди земельної ділянки, площею 5,47 га, яка належала ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_1. До договору додано копію державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2, акт приймання - передачі об'єкта оренди, акт визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості від 13.12.2005 року. Договір зареєстрований у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» 13.12.2005 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №89, після чого договір набрав чинності (а.с.13-20).

Після смерті ОСОБА_5, яка померла 28.10.2014 року, державним нотаріусом Кіровоградської районної державної нотаріальної контори Лебедченко А.Д., 26.04.2017 року на підставі заповіту ОСОБА_5, видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом - по 1/2 частки у спадщині ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Спадщина, на яку в указаних частках видані свідоцтва, складається із земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 54664 га, в межах згідно з планом, розташованої на території Обознівської сільської ради, Кіровоградського району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9, 116).

На підставі отриманих свідоцтв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували своє право власності, про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12, 117).

15.05.2017 року після звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з письмовими заявами до директора ПП «Наукова селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік» щодо видачі їм орендної плату за померлу ОСОБА_5, згідно видаткових касових ордерів від 22.05.2017 року, ними була отримана орендна плата за 2014-2016 роки (а.с.65-68).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленої форми.

Разом із тим, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У частинах 1 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною 2 ст. 15 цього Закону установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Виходячи з того, що відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Також не можна вважати таким, що порушує права орендодавця і відсутність в умовах договору оренди вказівки щодо індексації орендної плати, оскільки згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі» обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Позивачами також не доведено, яким чином порушені їх права не приєднання до договору оренди планів або схем земельних ділянок, що передаються в оренду, їх кадастрових планів та актів визначення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договір оренди землі від 10.11.2005 року між ОСОБА_5 та приватним підприємством «Наукова селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік» містить умови щодо збереження стану об'єкта оренди, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, при виконання вказаного договору не порушувалися права орендодавця щодо індексації орендної плати.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував відсутність в договорі оренди істотних умов та не долучення до нього планів або схем земельних ділянок тощо, не ґрунтуються на законі та доказах.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції, так як не впливають на законність прийнятого рішення.

Апеляційний суд Кіровоградської області, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.11.2017 року - залишити без змін.

Повний текст постанови складено 12.02.2018року .

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: