Справа № 380/961/17 Головуючий у І інстанції Косович Т. П.
Провадження № 22-ц/780/769/18 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 46 22.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Тетіївської районної державної адміністрації, Кошівської сільської ради Тетіївського району Київської області про визнання недійсними рішення 31 сесії 5 скликання №124 від 28 травня 2009 року, державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А :

30 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із названим позовом, де просив, із врахуванням змін та уточнень,

визнати недійсним рішення 31 сесії 5 скликання №124 від 28 травня 2009 року на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1,

визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 09 березня 2010 року на земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, виданого на ім'я ОСОБА_3 та скасувати його державну реєстрацію.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що даний державний акт на право власності на земельну ділянку та рішення порушують його права як власника житлового будинку, що по АДРЕСА_2 його земельні ділянки перетинаються із земельною ділянкою відповідача на 13,8368%, а тому є неможливим присвоєння його ділянці кадастрового номеру.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 13 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач в судовому засіданні не довів, що рішення 31 сесії 5 скликання Кошівської сільської ради від 28 травня 2009 року №124, на підставі якого виданий на ім'я ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 09 березня 2010 року на земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, порушує його право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, на якій розташований його житловий будинок в с. Кошів, по АДРЕСА_2, а тому суд в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Тетіївського районного суду Київської області від 13 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, на підставі рішення Кошівської сільської ради №124, 31 сесії, 5 скликання від 28 травня 2009 року ОСОБА_3, яка проживає АДРЕСА_3, 23 березня 2010 року управлінням Держкомзему у Тетіївському Районі Київської області видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,2500 га, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 09 березня 2010 року ( а.с. 7 ).

В свою чергу, ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок, що по АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 травня 2013 року, яке зареєстровано того ж дня, ( а.с. 21, 22 ).

22 грудня 2016 року позивач звернувся до приватного підприємства "Земля" із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2

На підтвердження свого права на земельну ділянку позивач надав зазначеному підприємству довідку №433 виконавчого комітету Кошівської сілької ради про наявність земельної ділянки, зокрема, площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га, для ведення ОСГ, які рахуються за ним з 27 травня 2013 року згідно ЗКК ( а.с. 13 ).

На підставі виготовленої приватним підприємством «Земля» технічної документації із землеустрою, щодо встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ), ОСОБА_2 12 червня 2017 року звернувся до відділу у Тетіївському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою про внесення відомостей ( змін до них ) до Державного земельного кадастру ( а.с. 8, 18-22 ).

Рішенням №РВ-017 Державного кадастрового реєстратора від 19 червня 2017 року позивачу відмовлено у внесенні відомостей ( змін до них ) до Державного земельного кадастру в зв'язку з невідповідністю електронного документу встановленим вимогам - перетин ділянок з ділянкою кадастровий номер НОМЕР_2, площа співпадає на 13,8368% ( а.с. 8 ).

У зв'язку із наведеним, ОСОБА_2 30 червня 2016 року звернувся до суду із названим позовом, який уточнив та доповнив 09 жовтня 2017 року ( а.с. 2-4, 55-56 ).

На підтвердження своїх позовних вимог надав, зокрема, довідку №433 виконавчого комітету Кошівської сілької ради про наявність у власника будинку земельної ділянки, яка рахується за ним згідно ЗКК, зокрема, площею 0,5000 га, з них: 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства, з 27 травня 2013 року ( а.с. 13 ).

Відповідно до положень ст. 116 ЗК України та ст. 59 ЦПК України, зазначена довідка, на переконання апеляційного суду, не є допустимим доказом у цій справі, оскільки засобом доказування про право власності чи користування земельними ділянками є відповідні рішення органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування чи державних органів приватизації.

Такого рішення, ОСОБА_2 не надав ні суду першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи, незважаючи на сприяння в цьому судом другої інстанції відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, в редакції, що діяла на той момент.

Тим паче, право на земельну ділянку, в т.ч. і спірну, у позивача виникло з 27 травня 2013 року, що значно пізніше від дати отримання такої відповідачем у власність, що беззаперечно свідчить про відсутність порушень будь-яких прав чи інтересів ОСОБА_2 при наданні радою у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки.

За таких обставин, та на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 116, 118, 120, 155 ЗК України, ст.ст. 3, 58-60, 212-213 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову за його необґрунтованості.

При цьому, дав належну оцінку доказів по справі у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 120, 155 ЗК України, ст. 377 ЦК України, Закону України «Про Державний земельний кадастр», на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції і спростовуються зазначеними по справі доказами.

Інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про те, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку, показами свідків - ОСОБА_4, ОСОБА_5, які не зазначені у рішенні, підтверджується право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за ОСОБА_3 та те, що він не може скористатися своєю власністю, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновки суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою, в силу викладеного, для задоволення апеляційних вимог.

Незазначення у рішенні показів свідків - ОСОБА_4, ОСОБА_5, на переконання суду другої інстанції, не спростовують висновок місцевого суду про необгрунтованість заявлених позовних вимог, враховуючи їх свідчення, та не є підставою для зміни чи його скасування, т.я. ним ( судом ) виконані в решті вимоги ст.ст. 214-215 ЦПК України, в редакції, що діяла на період ухвалення рішення.

Окрім іншого, наявність рішення Тетіївського районного суду Київської області від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Тетіївської районної державної адміністрації, Кошівської сільської ради Тетіївського району Київської області, зокрема, про визнання недійсним рішення 31 сесії 5 скликання №124 від 28 травня 2009 року ( а.с. 188-190 ) не є підставою для скасування рішення та закриття провадження в цій частині, оскільки зазначене рішення по даній справі оскаржується в іншій частині - щодо надання земельної ділянки, площею 0,1687 га.

При цьому, доводи відзиву ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ( а.с. 178-180 ), зокрема, про те, що позивач не довів в чому саме полягає порушення його прав, свобод чи інтересів, з точки зору суду другої інстанції та з врахуванням викладеного, є обґрунтованими та свідчать про наявність правових підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Тетіївського районного суду Київської області від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Тетіївської районної державної адміністрації, Кошівської сільської ради Тетіївського району Київської області про визнання недійсними рішення 31 сесії 5 скликання №124 від 28 травня 2009 року, державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

О.П. Коцюрба