Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 1521/5041/12-ц

провадження № 61-2245 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач),

Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - кредитна спілка «Кредитінвест»,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області у складі судді Курочки В. М. від 2 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Калараша А. А., Гірняк Л. А., Заїкіна А. П., від 1 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2012 року кредитна спілка «Кредитінвест» (далі - КС «Кредитінвест») звернулася до суду з позовом, який у подальшому було уточнено, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28 травня 2012 року між кредитною спілкою та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 486 тис. грн, що еквівалентно 60 тис. доларів США, зі сплатою 30 % річних за користування ними та кінцевим терміном повернення до 28 листопада 2012 року.

Взяті на себе зобов'язання за вказаним договором відповідачка належним чином не виконала, на вимоги не реагувала, внаслідок чого станом на 24 березня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 4 156 933 грн 92 коп., з яких: 1 618 380 грн - тіло кредиту; 1 568 808 грн 69 коп. - заборгованість за процентами; 637 437 грн 74 коп. - штраф за прострочення строку виконання зобов'язання; 251 388 грн 49 коп. - пеня за прострочення строку виконання зобов'язання; 80 919 грн - штраф за неповідомлення кредитної спілки про цивільно-правові спори за участю позичальника.

Посилаючись на викладене, КС «Кредитінвест» просила суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 4 156 933 грн 92 коп.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 2 серпня 2016 року позов КС «Кредитінвест» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Кредитінвест» заборгованість за кредитним договором від 28 травня 2012 року, яка станом на 24 березня 2016 року становить 4 076 014 грн 92 коп., з яких: 1 618 380 грн - тіло кредиту; 1 568 808 грн 69 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 637 437 грн 74 коп. - штраф за прострочення строку виконання зобов'язання; 251 388 грн 49 коп. - пеня за прострочення строку виконання зобов'язання. У задоволенні решту позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов КС «Кредитінвест», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконувала, унаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої судом визначено відповідно до умов кредитного договору та вимог закону. При цьому суд відмовив у задоволені позову в частині стягнення з відповідачки штрафу за неповідомлення кредитора про цивільно-правові спори за її участю, оскільки кредитна спілка була проінформована про ці спори, була їх стороною.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 1 грудня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилено. Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 2 серпня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, допустила заборгованість, на вимоги не реагувала, у зв'язку із чим кредитор скористався своїм правом дострокової вимоги погашення всієї суми кредиту. При цьому розмір заборгованості позичальником не спростовано, а судом визначено відповідно до вимог закону та умов кредитного договору.

У касаційній скарзі, поданій 28 грудня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не врахували доводів ОСОБА_3 про те, що позивач обраховував проценти за користування кредитом, пеню та штраф від тіла кредиту у розмірі 1 618 380 грн, тоді як вона отримала кредит у розмірі 486 тис. грн, а, отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості є невірним. При цьому вимоги кредитної спілки про стягнення на її користь пені та штрафу за прострочення виконання грошового зобов'язання є незаконними, оскільки статтею 61 Конституції України заборонено застосовувати подвійну цивільно-правову відповідальність одного і того ж виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, умови кредитного договору не відповідають вимогам статтей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та іншому чинному законодавству, які діяли на момент його укладення, так як вони спрямовані на створення дисбалансу прав та обов'язків сторін договору, застосована нечесна підприємницька практика, вона не мала реальної можливості ознайомитися з умовами договору.

10 квітня 2017 року КС «Кредитінвест» подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначала, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, прийнятті відповідно до норм матеріального та процесуального права. Згідно умов кредитного договору ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 486 тис. грн, що еквівалентно 60 тис. доларів США, які вона зобов'язалася повернути за формулою, передбаченою пунктом 10.6 договору, тому розрахунок заборгованості є вірним, перевірявся судами, обрахований відповідно до умов кредитного договору та вимог закону. Посилання касаційної скарги про те, що нарахована пеня та штраф є подвійною відповідальністю за одне й теж саме правопорушення безпідставні, так як відповідальність настає лише один раз, у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе пеню та штраф, лише як форми її сплати. Доводи відповідачки про те, що умови кредитного договору не відповідають вимогам статтей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та іншому чинному законодавству, які діяли на момент його укладення, так як вони спрямовані на створення дисбалансу прав та обов'язків сторін договору, застосована нечесна підприємницька практика, вона не мала реальної можливості ознайомитися з умовами договору не відповідають дійсності, оскільки умови кредитного договору є справедливим, неодноразово перевірялися судами на предмет їх дійсності та відповідності вимогам закону за позовами відповідачки і рішеннями судів, що набрали законної сили, у задоволенні цих позовів було відмовлено. Крім того, з відповідачкою вже укладався договір кредитування майже на тих самих умовах, який вона виконала, проте жодних нарікань на його умови нею в той час не пред'являлись.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Відповідно до частини другої статті389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що28 травня 2012 року між КС «Кредитінвест» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 486 тис. грн, що еквівалентно 60 тис. доларів США, зі сплатою 30 % річних за користування ними та кінцевим терміном повернення до 28 листопада 2012 року.

Взяті на себе зобов'язання за вказаним договором відповідачка належним чином не виконала, на вимоги не реагувала, внаслідок чого станом на 24 березня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 4 156 933 грн 92 коп., з яких: 1 618 380 грн - тіло кредиту; 1 568 808 грн 69 коп. - заборгованість за процентами; 637 437 грн 74 коп. - штраф за прострочення строку виконання зобов'язання; 251 388 грн 49 коп. - пеня за прострочення строку виконання зобов'язання; 80 919 грн - штраф за неповідомлення кредитної спілки про цивільно-правові спори за участю позичальника.

Встановивши такі фактичні обставини, апеляційний суд не звернув уваги на таке.

Цивільно-правова відповідальність- це покладенняна правопорушника основанихна законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, абоу приєднанні до невиконаного обов'язкунового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошовасума або інше майно, які боржникповинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутийдо юридичної відповідальностіодного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд, стягуючи з відповідачки штраф та пеню, у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212-214, 315 ЦПК України (2004 року) належним чином не дослідив, чи є штраф і пеня одним видом цивільно-правової відповідальності, чи можливе їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме строків виконання грошовихзобов'язань за кредитним договором, та чи свідчать такі обставинипро недотримання положень, закріплених у Конституції України щодозаборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Крім того, стягуючи з ОСОБА_3 кредитну заборгованість, у тому числі проценти за користування кредитом, неустойку, суд виходив із суми основного боргу (тіла кредиту) у розмірі 1 618 380 грн. Разом з тим за умовами кредитного договору ОСОБА_3 отримала кредит (тіло кредиту) у розмірі 486 тис. грн. Зазначені доводи були викладені ОСОБА_3 і в апеляційній скарзі (т. 2, а. с.169-173), проте апеляційний суд у порушення вимог статті 315 ЦПК України (2004 року) ці доводи взагалі не досліджував і оцінки їм не надав.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк