Ухвала

8 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 759/16206/14-ц

провадження № 61-2984 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - компанія «NIBULON SA»,

представники заявника (стягувача) - СлободяникОлександр Петрович, Васильєв Андрій Олександрович,

зацікавлена особа (боржник) - публічне акціонерне товариство «Компанія «Райз»,

представники зацікавленої особи (боржника): Войцеховський Олександр Володимирович, Ковальчук Володимир Васильович, СавчукАндрій Володимирович,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року у складі судді Макаренка В. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Гаращенка Д. Р., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2014 року компанія «NIBULON SA» звернулася до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної асоціації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) від 23 травня 2014 року, яким на її користь стягнуто з публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» (далі - ПАТ «Компанія «Райз») 17 млн 536 тис. доларів США у рахунок відшкодування збитків, викликаних невиконанням контрактів, а також складні відсотки на цю суму, що розраховуються поквартально за ставкою 4 % з дати невиконання зобов'язань - 11 січня

2011 року і до дати повного відшкодування збитків.

Уточнивши свої вимоги, компанія «NIBULON SA» просила надати дозвіл на примусове виконання зазначеного вище рішення щодо стягнення з

ПАТ «Компанія «Райз» 17 млн 536 тис. доларів США збитків, 4 % за період

з 11 січня 2011 року до 29 січня 2015 року в розмірі 3 млн 71 тис. 329 доларів США 52 центи та 68 тис. 762 фунти стерлінгів 43 пенні арбітражних витрат, що за офіційним курсом Національного банку України (далі НБУ) на день постановлення ухвали становило 328 млн 633 тис. 626 грн 9 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року клопотання компанії «NIBULON SA» задоволено: визнано рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної асоціації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) від 23 травня 2014 року про стягнення з ПАТ «Компанія «Райз» на користь компанії «NIBULON SA» 17 млн 536 тис. доларів США збитків, 4 % за період з 11 січня 2011 року до 29 січня 2015 року в розмірі

3 млн 71 тис. 329 доларів США 52 центи та 68 тис. 762 фунти стерлінгів

43 пенні арбітражних витрат, що за офіційним курсом НБУ на день постановлення ухвали становило 328 млн 633 тис. 626 грн 09 коп.; надано дозвіл на примусове виконання зазначеного рішення; вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до пункту 12.6 Правил Арбітражу № 125 GAFTA рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA від 23 травня

2014 року № 4323А(і) є остаточним, починаючи з 23 травня 2014 року, та підлягає виконанню в Англії та будь-якій іншій країні. Підстав для відмови у задоволенні клопотання, передбачених статтею 396 ЦПК України 2004 року, судом не встановлено. Визначаючи розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, суд визначив розмір у національній валюті за курсом НБУ на день постановлення ухвали.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Компанія «Райз» відхилено, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована наявністю у місцевого суду законних і обґрунтованих підстав для задоволення клопотання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року касаційну скаргу

ПАТ «Компанія «Райз» на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 березня

2015 року задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду м. Києва

від 05 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що при вирішенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної асоціації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) від 23 травня 2014 року, суд не встановив, чи є таке рішення остаточним, оскільки воно оскаржено до Верховного суду Квінс Бенч, Комерційного суду.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Компанія «Райз» задоволено частково, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою клопотання компанії «NIBULON SA» задоволено частково.

Визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної асоціації торгівлі зерном та кормами GAFTA від 23 травня 2014 року № 4323А(і), згідно з яким рішення арбітражного суду першого рівня змінюється відповідно до висновків цього рішення.

Постановлено, що продавці - апелянти - ПАТ «Компанія «Райз» - повинні сплатити покупцям - відповідачам - компанії «NIBULON SA» - 17 млн 536 тис. доларів США, що станом на 14 січня 2016 року еквівалентно

414 млн. 585 тис. 410 грн 56 коп., в якості відшкодування збитків, а також складні відсотки на цю суму, що розраховуються поквартально за ставкою 4 % з дати невиконання зобов'язань - 11 січня 2011 року, і до дати повної сплати відшкодування збитків. Порядок відшкодування арбітражних витрат, передбачений рішенням суду першого рівня, підтримується.

Постановлено, що витрати на арбітраж за розгляд цієї апеляції (за виключенням витрат відповідачів - покупців - компанії «NIBULON SA» - на їх торгового представника) несуть продавці - ПАТ «Компанія «Райз». Витрати та збори за цією апеляцією у сумі 53 тис. 594,85 фунтів стерлінгів, що за офіційним курсом гривні до фунта стерлінгів станом на 14 січня 2016 року було еквівалентно 1 826 821 грн 68 коп., сплачуються продавцем -

ПАТ «Компанія «Райз». Стягнуто з ПАТ «Компанія «Райз» на користь компанії «NIBULON SA» судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення, про виконання якого подано клопотання, є остаточним та на момент подачі клопотання до суду першої інстанції було таким, що набрало законної сили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «Компанія «Райз» відхилено, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду касаційної інстанції обґрунтована тим, що арбітражне рішення, постановлене апеляційною колегією Арбітражного суду Міжнародної асоціації торгівлі зерном та кормами (GAFTA), з урахуванням положень пункту 12.6 Правил Арбітражу GAFTA, є остаточним, обов'язковим і підлягає виконанню. Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що клопотання компанії «NIBULON SA» підлягає частковому задоволенню відповідно до змісту резолютивної частини зазначеного рішення.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

від 26 жовтня 2016 року частково задоволено заяву ПАТ «Компанія «Райз» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року у порядку, передбаченому главою 3 ЦПК України 2004 року. Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду м. Києва.

Постанова Верховного Суду України мотивована тим, що стягувач у клопотанні просив надати дозвіл на примусове виконання рішення іноземного суду, зазначивши суму збитків у іноземній валюті з визначенням еквіваленту в національній валюті на час розгляду клопотання судом першої інстанції

29 січня 2015 року, а також складні відсотки, обрахувавши їх розмір в іноземній валюті з визначенням еквіваленту в національній валюті на вказану дату. Допустивши до виконання рішення, в якому не вказано конкретної суми складних відсотків, яка підлягає стягненню, суд не з'ясував, чи не суперечить визнання та звернення до виконання такого рішення іноземного суду публічному порядку в Україні, ураховуючи, що відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади України зобов'язані діяти в межах повноважень, що передбачені законами України, а Закон України «Про виконавче провадження» не надає права державному виконавцю самостійно обчислювати суму, яка належить до стягнення, і для виконання такого рішення державний виконавець змушений буде вийти за межі своїх повноважень.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Компанія «Райз» задоволено, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання компанії «NIBULON SA» до ПАТ «Компанія «Райз» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної асоціації торгівлі зерном та кормами GAFTA від 23 травня 2014 року № 4323А(і) відмовлено.

Обґрунтовуючи ухвалу, апеляційний суд виходив із того, що делегування права на нарахування відсотків стягувачу або державним виконавцям суперечить основним засадам правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права і забезпечує право кожного на справедливий суд. Неконкретизований розмір суми відсотків апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA

від 23 травня 2014 року № 4323А(і), не дозволяє визначати їх розмір компетентному органу країни, де це рішення буде виконуватись, оскільки це розцінюється, як втручання у відносини, врегульовані у арбітражному застереженні, а тому виконання рішення іноземного суду про стягнення грошової суми, розмір якої не визначено у рішенні, має ознаки такого, що суперечить публічному порядку України.

Вважав, що за наявності у рішенні іноземного арбітражу вимог про стягнення з боржника складних відсотків, точний розмір яких не визначено, за наявності у клопотанні заявника вимоги про їх стягнення, а також беручи до уваги відсутність у суду повноважень самостійно змінювати вимоги клопотання заявника, чи його часткового задоволення, шляхом надання дозволу на виконання рішення лише в певній частині - правові підстави для задоволення вказаного клопотання, відповідно до підпункту b пункту 2 статті V Нью-Йоркської Конвенції та частини шостої статті 396 ЦПК України відсутні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року касаційну скаргу компанії «NIBULON SA» на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 лютого

2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд відмовив у задоволенні клопотання посилаючись на пункт b пункту 2 статті V Нью-Йоркської Конвенції (порушено публічний порядок), проте боржник

ПАТ «Компанія «Райз» на таку підставу не посилався.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою клопотання компанії «NIBULON SA» задоволено.

Визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA від 23 травня 2014 року

№ 4323А(і), згідно з яким рішення арбітражного суду першого рівня змінюється, відповідно до висновків цього рішення.

Постановлено, що продавці-апелянти - ПАТ «Компанія «Райз» повинні сплатити покупцям-відповідачам - «NIBULON SA» 17 млн 536 тис. доларів США, що станом на 06 грудня 2017 року еквівалентно 476 млн. 354 тис. 918 грн

40 коп., в якості відшкодування збитків, а також складні відсотки на цю суму, що розраховуються поквартально, за ставкою 4% з дати невиконання зобов'язань - 11 січня 2011 року, і до дати повної сплати відшкодування збитків.

Порядок відшкодування арбітражних витрат, передбачений рішенням суду першого рівня, підтримується.

Постановлено, що витрати на арбітраж за розгляд цієї Апеляції (за виключенням витрат відповідачів-покупців - компанії «NIBULON SA»на їх торгового представника) несуть продавці-апелянти - ПАТ «Компанія «Райз». Витрати та збори за цією апеляцією 53 594,85 фунтів стерлінгів, що станом на

06 грудня 2017 року еквівалентно 1 млн. 955 тис. 901 грн 17 коп., сплачуються продавцями - ПАТ «Компанія «Райз». Стягнуто з ПАТ «Компанія «Райз» на користь «NIBULON SA»судові витрати в розмірі 1 тис. 721 грн 80 коп.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що на час звернення «NIBULON SA» з даним клопотанням до суду, рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA № 4323А(і) від 23 травня 2014 року було остаточним для сторін і набрало законної сили. Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA № 4323А(і) від 23 травня

2014 року. Підстав для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на його визнання і виконання боржником ПАТ «Компанія «Райз» судом не встановлено.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції зазначив, що вирішуючи таке клопотання, місцевий суд не уповноважений обговорювати правильність прийнятого рішення по суті чи вносити до останнього будь-які зміни та помилково доповнив резолютивну частину ухвали відомостями, яких арбітражне рішення не містить, а саме: зазначив про стягнення з боржника на користь стягувача відсотків у сумах, визначених у розрахунку, зробленому стягувачем «NIBULON SA» відповідно до рішення суду.

У касаційній скарзі, поданій 14 грудня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Компанія «Райз» просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва

від 30 січня 2015 року і ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 грудня

2017 рокута відмовити компанії «NIBULON SA» у задоволенні поданого клопотання, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення про обґрунтованість вимог клопотання компанії «NIBULON SA» про визнання і надання дозволу на виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA № 4323А(і)

від 23 травня 2014 року не відповідають правовим висновкам Верховного Суду України, висловленим при перегляді даної справи. Зокрема, делегування права на нарахування розміру складних відсотків стягувачу або державному виконавцю є порушенням публічного порядку.

05 лютого 2018 року компанія «NIBULON SA» подала відзив на касаційну скаргу ПАТ «Компанія «Райз».

Відзив мотивовано тим, що приведення до примусового виконання рішення іноземного суду не суперечитиме основним засадам правосуддя в Україні. Проведення державним виконавцем розрахунку відсотків не є втручанням у відносини, врегульовані у арбітражному застереженні та не є виходом за межі клопотання та порушенням публічного порядку. На думку стягувача, рішення іноземного суду відносно якого подано клопотання про надання дозволу на примусове виконання, є чітким та не містить двозначності про те, в якому розмірі боржник має сплатити відсотки на користь стягувача.

У відзиві на касаційну скаргу звернуто увагу Верховного Суду на наявність подібних справ, у яких національні суди не заперечили можливості визнання і надання дозволу на виконання на території України рішень міжнародного комерційного арбітражу, в яких розмір відсотків визначений не у твердій (фіксованій) сумі. У жодній зі справ суди не застосували положення Закону України «Про виконавче провадження» і статті 19 Конституції України як підставу для відмови у задоволенні клопотання стягувача про визнання і надання дозволу на виконання рішення іноземного арбітражного суду, грошовий розмір відсотків в якому не був вказаний конкретно (у твердій/фіксованій грошовій сумі).

Аргументи відзиву на касаційну скаргу зводяться до того, що правова система України допускає (не забороняє) визначення в рішенні міжнародного комерційного арбітражу відсотків у неконкретизованому (тобто не у твердому, фіксованому, абсолютному) розмірі і не вважає, що таке визначення відсотків не дозволяє визначати їх розмір компетентному органу країни, де це рішення буде виконуватись, оскільки це розцінюється як втручання у відносини, врегульовані у арбітражному застереженні, через що виконання рішення іноземного суду про стягнення грошової суми, розмір якої не визначено у рішенні, має ознаки такого, що суперечить публічному порядку України.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини п'ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Справа неодноразово переглядалася в апеляційному та касаційному порядкам і була предметом перегляду Верховним Судом України.

У справі висловлена окрема думка двох суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України.

У даній справі спір виник, крім іншого, і щодо того, чи може делегуватись державному виконавцю донараховувати відсотки з сум, визначених судовим рішенням, чи не є це порушенням публічного порядку держави з огляду на положення статті 19 Конституції України щодо того, чи не вийде державний виконавець за межі своїх повноважень.

При цьому Верховний Суд України в інших справах за подібних обставин застосування норм Закону України «Про виконавче провадження» приймав різні за змістом судові рішення.

Так, у постанові № 6-708 цс 17 від 12 липня 2017 року Верховний Суд України зазначив, по суті, що державний виконавець вправі перевіряти, чи належним чином виконано грошове зобов'язання, з урахуванням курсу іноземної валюти до національної валюти України (гривні). А у постанові №6-1445 цс 17

від 13 вересня 2017 року Верховний Суд України, зазначив, по суті, про те, що державний виконавець не наділений правом змінювати суму заборгованості, розраховану і чітко визначену в рішенні суду.

Застосуванню у даній справі підлягають норми глави 1 розділу VIIIЦПК України 2004 року, Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж», Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень.

Ухвалені у даній справі судові рішення є протилежними за змістом, неодноразово скасовувались вищестоящими судовими інстанціями і стосувалися можливості стягнення складних відсотків у розмірі, що розраховується поквартально з дати невиконання зобов'язань - 11 січня

2011 року і до дати повного відшкодування збитків, тобто без зазначення конкретної суми складних відсотків, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів вважає, що вирішення цих правових питань, з урахуванням наведених вище інших правових позицій Верховного Суду України у подібних правовідносинах, містить виключну правову проблему для забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

При цьому однакове застосування закону забезпечує загальнообов'язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське прийняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

З урахуванням наведеного, а також необхідності дослідження наслідків виконання рішення іноземного суду на предмет порушення публічного порядку України є підставою для передачі справи Великій Палаті Верховного Суду згідно з частиною п'ятою статті 403 ЦК України.

Керуючись частиною п'ятою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за клопотанням компанії «NIBULON SA» до публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» про визнання та надання згоди на виконання рішення іноземного суду, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді С. Ю. Мартєв
В. В. Пророк
І. М. Фаловська
С. П. Штелик