Єдиний унікальний номер 242/5532/17 Номер провадження 22-ц/775/274/2018
Головуючий у 1 інстанції Капітонов В.І.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів: Дундар І.О., Краснощокової Н.С.

за участі секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №242/5532/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Селидівської міської ради, державного реєстратора Селидівської міської ради ОСОБА_2, виконавчого комітету Селидівської міської ради, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, державний нотаріус Першої Селидівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, комунальне підприємство «Селидівське бюро технічної інвентаризації», Селидівська біржа нерухомості, ОСОБА_7 про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 07 грудня 2017 року (суддя Капітонов В.І.), ухваленого в приміщенні суду в м. Селидове Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п.1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що вона є спадкоємцем частки майна після смерті чоловіка ОСОБА_8, померлого 19.06.2015, зокрема житлового будинку № 18 по вул. Зарічній в м. Селидове, в якому вона мешкала з чоловіком все сумісне життя і мешкає до теперішнього часу. Між тим, 22.11.2017 вона отримала від адвоката, з яким укладено договір на правову допомогу, інформацію про те, що згідно інформаційною довідкою № 104673407 від 22.11.2017 ОСОБА_3 31.05.2016 зареєструвала за собою право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами № 18 по вул. Зарічній в м. Селидове. Зазначену реєстрацію проведено за рішенням державного реєстратора Селидівської міської ради ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.06.2016, індексний номер 29868947 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер: 592, виданий 18.02.2000, видавник Селидівська біржа нерухомості. Вважає рішення державного реєстратора незаконним з тих підстав, що її чоловік ніколи не був членом біржі, що необхідно для укладення біржової угоди, повноваження щодо укладення біржового договору від його імені нікому не надавав, документи для укладення та подальшої реєстрації на біржі договору купівлі-продажу житлового будинку не підписував, згідно правовстановлюючих документів був власником житлового будинку та постійно в ньому мешкав, договір відчуження земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний житловий будинок ніколи не укладав, тобто рішення державним реєстратором прийнято на підставі підробленого договору купівлі-продажу. Крім того, згідно законодавства, яке діяло з 2000 по 2016 рік право власності на нерухоме майно у покупця за біржовим договором купівлі-продажу (без подальшого визнання права власності за рішенням суду або без нотаріального посвідчення) не виникло, тому у державного реєстратора відповідно до ст.ст. 19,27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не було підстав для проведення державної реєстрації речового права. Вважає, що незаконне набуття ОСОБА_3 права власності на житловий будинок є наслідком надання державному реєстратору недостовірних відомостей, а також наслідком незаконних дій і рішень державного реєстратора Селидівської міської ради ОСОБА_2 та порушує її права на спадкування й користування житловим будинком. Просила скасувати рішення державного реєстратора Селидівської міської ради ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29868947 від 02.06.2016 13:32:38 (далі рішення № 29868947), на підставі якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власностіна житловий будинок загальною площею 269 кв.м., житловою площею 72 кв.м. за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Зарічна, буд. 18, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер: 592, виданий 18.02.2000, видавник Селидівська біржа нерухомості.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07 грудня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Селидівської міської ради, державного реєстратора Селидівської міської ради ОСОБА_2, виконавчого комітету Селидівської міської ради, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, державний нотаріус Першої Селидівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, комунальне підприємство «Селидівське бюро технічної інвентаризації», Селидівська біржа нерухомості, ОСОБА_7 про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

З зазначеною ухвалою суду не погодилась позивач та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції через порушення судом під час розгляду справи норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд, постановляючи оскаржувану ухвалу не врахував що в даній справі виник спір про право, а саме: порушено її право на спадкування та користування спірним майном; судом не враховано, що в даній справі спір виник з цивільних правовідносин та дослідженню підлягає встановлення існування у ОСОБА_3 станом на 2000 та 2016 рік цивільного речового права на нерухоме майно, а не виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень; суд залишив поза увагою висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 14.06.2016 № 21-41а16, згідно якого, оскільки спірні правовідносини пов`язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, то спір у справі не є публічно-правовим, а також висновки Вищого адміністративного суду України у справі № К/800/52318/15, викладені в ухвалі від 03.08.2016. Також зазначає, що включення до позову вимог про визнання права на спадкування, на її думку, поки не є потрібним.

Представник позивача адвокат ОСОБА_9, який діє на підставі ордеру серія АА № 121527 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_10, який діє на підставі ордеру серія АА № 108306 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, надала відзив на апеляційну скаргу разом з доказами про його направлення іншим учасникам справи, в обґрунтування якого зазначила, що позов ОСОБА_1 подано з порушенням правил предметної юрисдикції, тому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду без змін (а.с. 111,112)

Інші відповідачі та треті особи в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с. 117-124).

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явились, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.3.ст.3 ЦПК України (в редакції з 15 грудня 2017 року), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача ОСОБА_9 та представника третьої особи ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 104673407, сформованого 22.11.2017, державним реєстратором Селидівської міської ради ОСОБА_2 31.05.2016 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29868947 від 02.06.2016 13:32:38 (далі рішення № 29868947) внесено запис про право власності ОСОБА_3 на житловий будинок загальною площею 269 кв.м., житловою площею 72 кв.м. за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Зарічна, буд. 18, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер: 592, виданий 18.02.2000, видавник Селидівська біржа нерухомості.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спори, які виникають у відносинах з питань реєстрації, пов`язаних з діями, під якими також слід розуміти рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Такі висновки суду є правильними, зроблені на підставі повного та всебічного зясування обставини справи та відповідають нормам процесуального права.

За правилами ст. 1 КАС України (в редакції на час подання позовної заяви), цей Кодекс визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ст. 3 КАС України (в редакції на час подання позовної заяви), справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 4 КАС України (в редакції на час подання позовної заяви), юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Як роз`яснив Пленум Вищого адміністративного суду України в п.п.2,3 постанови від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», законодавство не містить визначення терміну «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначені Законом України від 01.07.2004, № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) (в редакції на час проведення державної реєстрації).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; субєкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані субєкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Згідно п.1 ч.1 ст. 27 Закону № 1952-IV, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції на час укладання договору купівлі-продажу) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 10 Закону № 1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 37 Закону № 1952-IV, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

В п.8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», роз`яснено, що суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1, окрім підроблення договору купівлі-продажу спірного майна, послалася на те, що згідно законодавства, яке діяло з 2000 по 2016 рік право власності на нерухоме майно у покупця ОСОБА_3 не виникло, оскільки договір купівлі-продажу, укладений 18.02.2000 (видавник Селидівська біржа нерухомості) без подальшого визнання права власності за рішенням суду або без нотаріального посвідчення є недійсним, а тому підстав для проведення державної реєстрації відповідно до ст.ст. 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державного реєстратора не було.

Тобто, спір виник щодо наявності у державного реєстратора Селидівської міської ради ОСОБА_2 законних підстав для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Селидівською біржею нерухомості під час здійснення ним владних управлінських функцій відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Інших позовних вимог, окрім вищезазначених, позивач не заявляла.

Таким чином, оскільки предметом спору у цій справі є реєстраційні дії державного реєстратора, як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги щодо залишення поза увагою суду наявності в даній справі спору про право скаржника на спадкування та користування спірним майном, не врахування судом, що в даній справі спір виник з цивільних правовідносин та дослідженню підлягає встановлення існування у ОСОБА_3 станом на 2000 та 2016 рік цивільного речового права на нерухоме майно, а не виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, є необґрунтованими, оскільки з урахуванням предмету позову у цій справі, дослідженню підлягає виключно владне, управлінське рішення державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Доводи апеляційної скарги про залишення судом поза увагою висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 14.06.2016 № 21-41а16, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки зі змісту цього судового рішення вбачається, що в справі, яка розглядалася Верховним Судом України правовідносини виникли з договірних правовідносин (договору іпотеки), тобто у інших, ніж в справі за позовом ОСОБА_1, правовідносинах.

Колегія суддів не приймає до уваги довід апеляційної скарги про не врахування судом ухвали Вищого адміністративного суду України у справі № К/800/52318/15 від 03.08.2016, оскільки відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ч.4 ст. 263 ЦПК України (в редакції з 15 грудня 2017 року), обов`язковими для судів загальної юрисдикції є висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України та відповідно Верховного Суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 07 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: І.О. Дундар

ОСОБА_11