Провадження № 2/638/1593/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2018 р. Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шестака О.І.,

за участю секретаря Гармаш К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області про звільнення майна з-під арешту, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області, Шевченківського ВДВС Харків ГТУЮ у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила: скасувати арешти квартири за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_2, накладені згідно постанови про накладення арешту на майно від 16.03.1998 р., виданої Дзержинським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області і ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.06.1999 р.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що в провадженні Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області знаходилась кримінальна справа №60970948 у відношенні ОСОБА_2 В рамках зазначеної кримінальної справи було накладено арешти на його майно, в тому числі і на квартиру за адресою: АДРЕСА_2. 24.10.2008 р. ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить і зазначена квартира. Позивач є дочкою ОСОБА_2 і єдиною спадкоємицею після його смерті.

Позивач вказує, що після звернення до нотаріальної контори їй стало відомо про наявність зазначених арештів майна ОСОБА_2, що унеможливлює прийняття спадщини і оформлення права власності на квартиру за позивачем.

Вказаний арешт був накладений Постановою про накладення арешту №2098031 від 05.06.1998 р., виданою Дзержинським РВ ХМУ УМВС України в м. Харкові. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по цивільній справі №638/16419/15-ц від 14.12.2015 р. арешт квартири, накладений вказаною постановою було скасовано та вилучено з державного реєстру.

Однак, вказує позивач, знятий судом арешт був не єдиним. В рамках тієї ж кримінальної справи №60970948 (номер справи в суді №1-867/1999 г.) було накладено також інші арешти, на підставі Постанови про накладення арешту на майно від 16.03.1998 р., виданої Дзержинським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, яка постановлена слідчим під час досудового розслідування, а також ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.06.1999 р., яка постановлена судом за клопотанням державного виконавця для забезпечення виконання вироку суду.

Позивач зазначає, що оскільки арешти за вказаними документами не були внесені до державного реєстру, їй про них не було відомо і вона не включила вимоги про їх скасування до позовної заяви при розгляді цивільної справи №638/16419/15-ц. Враховуючи, що документи за вказаними арештами і досі зберігаються в матеріалах інвентарної справи на квартиру, це унеможливлює оформлення спадщини позивачем.

ОСОБА_1 вважає, що збереження зазначених арештів на сьогоднішній день є безпідставним і таким, що порушує її конституційне право на власність як спадкоємця, в звязку з чим звертається з позовом до суду.

В судове засідання ОСОБА_1, а також її представник не зявились. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до норм ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області знаходилась кримінальна справа №60970948 у відношенні ОСОБА_2.

В рамках зазначеної кримінальної справи було накладено арешти на майно ОСОБА_2, серед якого квартира за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.01.1995 р. №1-95-43196.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №195751, 24.10.2008 р. ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить, в тому числі, і зазначена квартира.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ВЛ №122984, виданого повторно, ОСОБА_1 народилась 26.07.1959 р., про що зроблено відповідний актовий запис за №1236. Батьком записаний ОСОБА_2, матірю ОСОБА_3.

Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії 1-ВЛ №005116, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перемінила прізвище на «Алексєєва», про що 18.01.2000 р. зроблено відповідний актовий запис за №03.

Таким чином, суд вважає достовірно встановленим, що позивач є дочкою ОСОБА_2

Стаття 1261 ЦК України визначає, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Отже, позивач є єдиною спадкоємицею після смерті батька ОСОБА_2

З довідки КП «ХМ БТІ» від 05.05.2017 р. вбачається, що згідно з постановою СВ Дзержинського РВ ХМУ УМВС від 16.03.1998 р., ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.06.1999 р., постановленої за клопотанням Державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова з метою виконання двох виконавчих листів № 1-867/1999 р., накладено арешт на квартиру №17 за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 148-а, і на все майно, що належить ОСОБА_2

З листа КП «ХМ БТІ» №6563 від 13.07.2017 р. та додатків до нього вбачається, що в архівних матеріалах інвентаризаційної справи на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 містяться Постанова Дзержинського РВ ХМУ УМВС від 16.03.1998 р. і Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.06.1999 р., відносно яких відомості про їх скасування відсутні.

Відповідно до листа Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області №989/14.6-27 від 17.01.2017 р., згідно акту прийому-передачі виконавчих проваджень та документів організаційного забезпечення діяльності від 08.12.2005 р. виконавчі провадження про стягнення зі ОСОБА_2 на користь «Мегабанк» 5215,00 грн. і конфіскації 1/6 частини особисто йому належного майна, від державної виконавчої служби у Дзержинському районі до Дзержинського ВДВС ХМУЮ не передавались. Згідно перевірки даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 15.01.2018 р. відкриті виконавчі провадження з примусового виконання 2-х виконавчих листів №1-867/1999 про стягнення зі ОСОБА_2 на користь «Мегабанк» 5215,00 грн. і конфіскації 1/6 частини особистого йому належного майна у відділі на примусовому виконанні не перебувають.

Відповідно до листа Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 20.08.2015 р., у СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області відсутні будь-які відомості про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3.

Зазначене додатково підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.12.2015 р. по цивільній справі №638/16419/15-ц, яке набрало законної сили і його копія міститься в матеріалах справи.

З тексу вказаного рішення вбачається, що на запит суду Дзержинським ВП ГУ НП в Харківській області було надано відповідь від 30.11.2015 р. №371 про те, що в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальні провадження відносно ОСОБА_2 не зареєстровані і відомості щодо предявлення йому обвинувачень ти повідомлення про підозру відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Так, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна, а вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного суду України від 15.05.2013 по справі № 6-26цс13.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Оскільки, на даний час відсутні будь-які відомості щодо відкритих кримінальних чи виконавчих проваджень відносно спадкодавця ОСОБА_2, тому в застосуванні арештів щодо його майна на сьогоднішній день потреба відсутня.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391, 1261 ЦК України, ст.ст. 2, 13, 18, 81, 82, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Скасувати арешти квартири за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_2, накладені згідно постанови про накладення арешту на майно від 16.03.1998 р., виданої старшим слідчим Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області в рамках кримінальної справи № 60970948 і ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.06.1999 р., постановленої за клопотанням Державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова з метою виконання двох виконавчих листів №1-867/1999 р.

Рішення може бути оскаржене в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя О.І. Шестак