Справа № 360/1193/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді ? Унятицького Д.Є.

за участю секретаря - Буларги Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Бородянського районного нотаріального округу Київської області Гринюк Петро Дмитрович про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину та договору дарування він з братом ОСОБА_3 отримали у власність по ? домоволодіння АДРЕСА_1. 16 серпня 1995 року він та відповідач ОСОБА_3 уклали договір про порядок користування вказаним домоволодінням, відповідно до якого в користування ОСОБА_3 перейшли приміщення: І площею 6,0 кв.м., 1-1 площею 5,1 кв.м., 1-2 площею 3,4 кв.м., 1-3 площею 11,5 кв.м., 1-4 площею 15,9 кв.м. та надвірні господарські будівлі: сарай-Б, сарай-В, сарай-Г, погріб-Д, вбиральня-Е, кухня-гараж-сарай-3, колодязь - №2 - 1/2, огорожа №1 - ?, огорожа №4-3, що складає ? частину всього домоволодіння, а в користування ОСОБА_2 - приміщення: ІІ площею 7,8 кв.м., 2-1 площею 13,2 кв.м., 1-5 площею 7,8 кв.м., фундамент - К, криниця №2 - ?, огорожа №5-6, що складає ? частину всього домоволодіння. 21 липня 2001 року ОСОБА_3 продав свою ? частину жилого будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_7, який на момент придбання був згоден, що кімната 1-4 та 1/2 частина криниці повинні бути у його користуванні. Оскільки до ОСОБА_7 перейшли в користування кімната 1-4, 1/2 частина криниці та земельна ділянка під ними, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 01 липня 2001 року, в частині продажу кімнати 1-4 та ? криниці №2 по АДРЕСА_1 з передачею їх йому.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримав, викладене підтвердив.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив розглянути справу у його відсутність, проти позову заперечував, вважав, що підстав для його задоволення немає.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав, що має право користуватися тими частинами будинку, що зазначені в договорі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа - приватний нотаріус Гринюк П.Д. в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив розглянути справу у його відсутність.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_4, дослідивши письмові докази у справі суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину та договору дарування позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 були співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1, які відповідно до договору від 16 серпня 1995 року визначили між собою порядок користування вказаним домоволодінням. Так, відповідно до договору в користування ОСОБА_3 перейшли приміщення І площею 6,0 кв.м., 1-1 площею 5,1 кв.м., 1-2 площею 3,4 кв.м., 1-3 площею 11,5 кв.м., 1-4 площею 15,9 кв.м. та надвірні господарські будівлі: сарай-Б, сарай-В, сарай-Г, погріб-Д, вбиральня-Е, кухня-гараж-сарай-3, колодязь - №2 - 1/2, огорожа №1 - ?, огорожа №4-3, що складає ? частину всього домоволодіння, а в користування ОСОБА_2 - приміщення: ІІ площею 7,8 кв.м., 2-1 площею 13,2 кв.м., 1-5 площею 7,8 кв.м., фундамент - К, криниця №2 - ?, огорожа №5-6, що складає ? частину всього домоволодіння, що підтверджується копією вказаного договору (а.с.5).

З копії договору купівлі-продажу частки будинку (а.с.7) вбачається, що 01 липня 2001 року відповідач ОСОБА_3 продав свою ? частину жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_7, до якого також перейшло право користування, в тому числі, приміщенням 1-4 площею 15,9 кв.м. та 1/2 частиною криниці №2.

Підстави недійсності правочину були встановлені ст.45-58 ЦК УРСР, що діяли на час укладення договору купівлі продажу. Зазначеними статтями передбачалось, що угода визнається недійсною внаслідок: недодержання форми угоди встановленої законом; невідповідності вимогам закону, в тому числі, якщо ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей; укладення з метою, суперечною інтересам держави і суспільства; укладення юридичною особою в суперечності з встановленими цілями її діяльності; укладення неповнолітнім, який не досяг п'ятнадцяти років, крім дрібних побутових угод; укладення громадянином, визнаним недієздатним через душевну хворобу або недоумство; укладення неповнолітнім віком від п'ятнадцяти до вісімнадцяти років без згоди його батьків (усиновителів) або піклувальника, може бути визнана судом недійсною за позовом батьків (усиновителів) або піклувальника; укладення без згоди піклувальника громадянином, обмеженим у дієздатності внаслідок зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами; укладення громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними; укладення внаслідок помилки, що має істотне значення; укладення внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких обставин; укладення лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.5, ч.6 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що договором купівлі-продажу відчужено частину домоволодіння, що належала відповідачу, договором передбачено перехід права користування приміщеннями та надвірними спорудами визначеними відповідним договором між співвласниками, то підстав для визнання зазначеного договору недійсним не вбачається, оскільки на момент укладення він відповідав вимогам Закону.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на право власності на земельну ділянку, частина якої знаходиться під приміщенням, що перебуває в користуванні відповідача та на якій розташована криниця, оскільки на момент укладення договору позивач власником земельної ділянки не був і зазначені обставини (належність земельної ділянки позивачу) не могли бути враховані при посвідченні договору купівлі-продажу.

Також не приймаються до уваги посилання позивача на розписку (а.с.9) за якою ОСОБА_7 не заперечує та дає згоду ОСОБА_2 скласти новий договір про користування приміщеннями будинку взамін існуючого договору від 16.08.1995 р., де у власність за складеним договором ОСОБА_2 перейде кімната №1-4, площею 15,9 кв.м., всі інші умови залишаються, дотримуються згідно договору користування приміщеннями від 16.08.1995 р., оскільки спірний договір укладений між покупцем та продавцем і повинен був враховувати порядок користування жилими приміщеннями встановленим між співвласниками, а з покупцем відповідний договір позивачем не укладався.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Бородянського районного нотаріального округу Київської області Гринюк Петро Дмитрович про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 23 лютого 2018 року.

Головуючий-суддяД.Унятицький