Справа №469/643/17 14.02.2018
Справа № 469/643/17 Головуючий суду першої інстанції Гапоненко Н.О.
Провадження № 22ц/ 784/308/18 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегія суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

за участю прокурора - Волкожа С.В.,

представника боржника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 5 грудня 2017 року, постановлену за скаргою заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - відділ ДВС) Левицької В.Ю. про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання,

В С Т А Н О В И В:

6 вересня 2017 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Савицька М. звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу ДВС Левицької В.Ю. про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Прокурор зазначав, що ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2017 року заяву заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено та заборонено ОСОБА_4 проведення будівельних робіт на земельній ділянці, яка є предметом спору. Вказану ухвалу суду 20 лютого 2017 року надіслано до відділу ДВС для відкриття провадження у справі.

Проте, старшим державним виконавцем відділу ДВС Левицькою В.Ю. 26 липня 2017 року винесено рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно вказаного повідомлення, виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання, оскільки в ньому не зазначена дата народження боржника.

Посилаючись на викладене, та порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», прокурор просив визнати неправомірним повідомлення старшого державного виконавця Левицької В.Ю. від 26 липня 2017 року та зобов'язати останнього відкрити виконавче провадження з виконання ухвали Березанського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2017 року про забезпечення позову.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 5 грудня 2017 року визнано неправомірним повідомлення старшого державного виконавця відділу ДВС Левицької В.Ю. від 26 липня 2017 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання ухвали Березанського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2017 року у справі № 469/643/17 та зобов'язано старшого державного виконавця відділу ДВС Левицьку В.Ю. відкрити виконавче провадження з виконання вказаної ухвали суду про заборону ОСОБА_4 у проведення будівельних робіт на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі, посилаючись на вчинення державним виконавцем процесуальних дій, які повністю відповідають вимогам закону, а тому має місце недоведеність порушення законності державним виконавцем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УШ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2017 року у цивільній справі за позовом прокурора в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації до Коблівської сільської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення Коблевської сільської ради, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, витребування земельної ділянки накладено арешт на вказану земельну ділянку, власником якої є ОСОБА_4; заборонено останньому проводити на вказаній земельній ділянці будівельні роботи; заборонено органам та суб'єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (а.с. 6).

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 1 серпня 2017 року ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2017 року змінено в частині заборони органам та суб'єктам, які здійснюють реєстраційні дії щодо земельної ділянки. В іншій частині ухвала сулу залишена без змін.

20 липня 2017 року Миколаївською місцевою прокуратурою №1 вказану ухвалу в частині заборони ОСОБА_4 проводити на спірній земельній ділянці будівельні роботи було надіслано до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області для відкриття виконавчого провадження (а.с.5).

26 липня 2017 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Левицькою В.Ю. прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв'язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у виконавчому документі відсутня дата народження боржника - фізичної особи (а.с.7).

Відповідно до ст. 74 Закону «Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) (надалі - Закон) рішення, дії чи бездіяльність виконавця чи посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 383 ЦПК України в редакції 2004 року).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 387 ЦПК України в редакції 2004 року).

Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» (ч. 1 ст. 369 ЦПК України в редакції 2004 року).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника-фізичної особи.

Згідно п. 6 ч. 4 ст. 6 вказаного Закону, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, то він повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення.

Між тим, ч. 1 ст. 4 Закону передбачена також можливість зазначення інших даних, які ідентифікують боржника, та сприяють примусовому виконанню рішення, зокрема - реєстраційного номеру картки платника податків.

Як вбачається з копії ухвали Березанського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2017 року у виконавчому документі відсутня дата народження боржника ОСОБА_4, натомість зазначено реєстраційний номер картки боржника як платника податків.

Відтак, у виконавчому документі зазначені дані боржника, які можуть ідентифікувати його особу, та сприяти негайному примусовому виконанню обмеження, встановленого судовим рішенням.

Враховуючи мету виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження - примусове виконання судових рішень (стаття 1 і 2 Закону), задовольняючи скаргу прокурора, суд обґрунтовано погодився з її доводами про те, що державний виконавець в силу положень ст. 18 Закону, мав би скористатися правами, визначеними цією статтею.

Так, за змістом положень п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, зокрема має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати інформацію, в тому числі конфіденційну, яка стосується особи боржника та його майнового стану.

За такого державний виконавець не у повній мірі скористався наданими йому законом правами та повноваженнями для своєчасного і повного виконання судового рішення, а тому суд обґрунтовано задовольнив скаргу.

Разом з тим відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця не в повній мірі відповідають вимогам статті 18 Закону, а тому повернення виконавчого документу з вказаної причини має формальний характер та не може бути покладено в основу обґрунтування про порушенні судом вимоги закону при видачі виконавчого листа, та як наслідок, стати підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що прокурор не є стягувачем, з огляду на це повинен звертатися до суду із зазначеною скаргою в десятиденний строк з дня одержання Березанською райдержадміністрацією повідомлення про повернення виконавчого документу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки прокурор отримав виконавчий лист, пред'явив його до примусового виконання до органів державної виконавчої служби, а відтак став учасником виконавчого провадження та має оскаржувати дії державного виконавця з дня отримання ним повідомлення про повернення виконавчого документу.

Інші доводи скаржника, на думку колегії суддів, зводяться до тлумачення як обставин, так і норм Закону на свою користь, а тому є непереконливими.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог діючого законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 5 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 15 лютого 2018 року.