Справа № 487/5678/17
Провадження № 2/487/578/18
15.01.2018 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого - судді Кузьменко В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Каламурза О.В.,
розглянувши у відсітності сторін у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Чорноморська товарна біржа АПК, про визнання права власності на майно,
26.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на гараж.
Свої вимоги мотивував тим, що 01.08.1996 року придбав у ОСОБА_2 на біржових торгах гараж № 50 у кооперативі «Волга» в м. Миколаєві.
Посилаючись на належне виконання умов договору купівлі-продажу його сторонами, відсутність протягом тривалого часу претензій та спорів щодо відчуженого майна, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на гараж.
Позивач у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив задовольнити позов. Проти винесення заочного рішення у разі відсутності відповідача не заперечував.
Відповідачка про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Участі у судовому засіданні не приймала, своїх заперечень щодо позову не висловила.
Третя особа ЧТБ подала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника, заперечень проти позову не мають, підтвердили факт укладання договору.
Ухвалою суду від 27.10.2017 року відкрито провадження у справі у відповідності до ст. 122 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом).
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII Цивільно-процесуальний кодекс України викладено у новій редакції, який набрав чинності 15.12.2017 року.
Відповідно до пункту 9 Розділу ХІII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Враховуючи зазначене, справу слід розглядати у відповідності до норм ЦПК України від 03.10.2017 року в новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року.
Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Вивчивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи 01.08.1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу гаражу № 50 в кооперативі «Волга» в м. Миколаєві. Договір посвідчено Чорноморською Товарною Біржею АПК за реєстраційним № 24. 15.10.1996 року договір зареєстровано в Миколаївському МБТІ за реєстраційним №20.
Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у 1996 році, відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.
Статтею 153 ЦК УРСР 1963 року визначено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами у потрібній в належних випадках формі досягнуто згоди щодо усіх істотних умов.
Відповідно до статтей 224, 225 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.
За положеннями статті 227 УРСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 49 цього Кодексу).
Разом з тим, згідно зі статтею 15 Закону України "Про товарні біржі" N 1952 XII від 16.02.93, в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.
Як роз'яснено в пункті 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» від 28.04.1978 № 3, визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини 2 статті 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Біржове оформлення договорів купівлі-продажу нерухомості не суперечило нормам діючого на час укладання договору законодавста, що також підтверджується реєстрацією права власності на гараж № 50 в автокооперативі Волга за ОСОБА_1 в Миколаївському МБТІ.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов, які сторони повністю виконали, а саме, продавець отримав грошові кошти, а покупцю передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на квартиру.
Керуючись ст. ст. 258, 259, ст. ст. 264 - 265, 280 282,430 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж № 50 в кооперативі «Волга», згідно договору купівлі-продажу № 24 від 01.08.1996 року, зареєстрованого Чорноморською Товарною Біржею АПК.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У відповідності до п. п. 15.5 ч. 1 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, яка вступила в дію з 15.12.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Повний текст рішення виготовлено 25.01.2018 року
Суддя Заводського районного суду
м. Миколаєва В.В.Кузьменко