пр. № 4-с/759/78/18
ун. № 2-2958/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Святошинский районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Шум Л.М.

секретарі Прокопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на неправомірні рішення, дії бездіяльності головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві Федоренка А.М. у справі 2-2958/11 за позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеною скаргою про скасування постанови від 22.09.2016 р. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору; постанови від 06.12.2011 р. про арешт майна боржника; постанови від 25.10.2017 р. про поновлення виконавчих дій та призначення суб'єкта оціночної діяльності, посилаючись на те, що про порушення своїх прав та оскарження постанов вона дізналась 31.01.2018 р., у зв'язку з чим просить поновити пропущений строк подачі даної скарги до суду. В обгрунтування вимог скарги, заявник зазначає, що ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП №30037901 про примусове виконання виконавчого листа №2-2958 виданого 20.10.2011 Святошинським районним судом м. Києва про стягнення боргу за кредитним договором з ОСОБА_1 Винесену постанову заявник та члени її родини не отримували, з 15.07.2008 заявник зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2, процесуальні документи державного виконавця надсилались за іншою адресою. Про існування вказаного виконавчого провадження заявниця дізналася 31.01.2018 через мережу інтернет, а тому вважає, що з поважних причин пропустила пропуск звернення до суду.

Сторони та державний виконавець до суду не з'явились, які про час та місце слухання скарги повідомлялись судом належним чином, у зв'язку з чим суд вважає можливи розглянути скаргу за відсутності останніх.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (ч. 1 ст. 449 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Пунктом 16 Постанова Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 №6 зазначено, що строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інш. проти Великобританії» рішення від 22.10.1996 р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 р.). За практикою тлумачення права на ефективний захист в суді Європейським Судом з прав людини в рішенні у справі «Мірагалль Эсколано та інші проти Іспанії» допустимим обмеженням доступу до правосуддя відповідає застосування строків.

З матеріалів справи вбачається, що 24.02.2011 ПАТ «АКПІ Банк» звернулося з позовом до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_1 Відповідачі належним чином повідомлялись про судові засідання, в тому числі і заявник ОСОБА_1, про що свідчать рекомендовані повідомлення, повістки надсилались на адресу: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 83, 84, 125, 131).

Рішенням суду від 28.09.2011 позов задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 501 887,90 грн. та витрати по сплаті судового збору (т. 1 а.с. 153). 20.10.2011 Банку видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 боргу. 23.11.2011 відносно заявника відкрито виконавче провадження, адресу боржника зазначено як АДРЕСА_1.

26.01.2012 відповідачем ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на рішення суду, при цьому, у скарзі та на конверті, яким відправлено скаргу, відповідач зазначив місце проживання відповідачів як: АДРЕСА_1 (а.с. 159-162).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.08.2012 скаргу ОСОБА_4 повернуто, у зв'язку з не усуненням недоліків скарги (т. 1 а.с. 170).

13.05.2013 відповідач ОСОБА_3 звернувся до Апеляційного суду м. Києва із заявою про повернення витрат по сплаті судового збору (т. 1 а.с. 244), суд надіслав на адресу відповідача відповідний лист (АДРЕСА_2) відповідь (т. 1 а.с. 249).

З наведених обставин справи вбачається, що заявнику ОСОБА_1 було відомо про розгляд цивільної справи про стягнення, в тому числі і з неї, заборгованості, а тому остання мала право та обов'язок цікавитись подальшим розглядом та результатом справи, в тому числі і на стадії виконавчого провадження, проте, протягом шести років жодних дій не вчиняла. Посилання на те, що заявниця та її члени родини не отримували процесуальних документів з виконавчої служби, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідачам було достеменно відомо про наявність судового рішення, відповідач ОСОБА_3 на вказане рішення суду подавав апеляційну скаргу, адресу для листування свідомо вказував як: АДРЕСА_1, вказана адреса також зазначена і у виконавчих документах, про результати розгляду апеляційної скарги йому було відомо, 15.03.2013 подав заяву про повернення витрат по сплаті судового збору.

Також суд не приймає до уваги посилання заявника про те, що про існування виконавчих проваджень стало відомо лише 31.01.2018, оскільки на виконання вимог ухвали суду від 08.02.2018 про надання доказів підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду, заявник жодних доказів не надала, у скарзі зазначає, що 31.08.2018 вона отримала відомості про виконавче провадження, тобто про існування виконавчого провадження заявнику було відомо раніше, для отримання відомостей про хід виконавчого провадження, заявнику необхідно знати номер виконавчого провадження та ідентифікатор доступу до інформації, що вказує на те, що про дані відомості заявнику було відомо значно раніше, ніж 31.01.2018.

Враховуючи доводи заявника, наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позитивного вирішення питання про поновлення строку. Крім того, пропущений строк є тривалим та значно перевищує встановлений законодавством процесуальний строк.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заявницею доказів поважності пропуску десятиденного строку звернення із скаргою суду не надано та їх встановлено судом не було.

Суд окремо наголошує на тому, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Устименко проти України») поновлення процесуального строку без об'єктивної наявності виключних підстав та наведення відповідних причин є порушенням принципу правової визначеності та порушує права учасників справи на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою (ч. 7 ст. 127 ЦПК України).

Враховуючи наведені обставини, у поновленні процесуальних строків необхідно відмовити, а скаргу залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 127, 447 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В поновленні процесуального строку за скаргою скаргу ОСОБА_1 на неправомірні рішення, дії бездіяльності головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві Федоренка А.М. у справі 2-2958/11 за позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні рішення, дії бездіяльності головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві Федоренка А.М. у справі 2-2958/11 за позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: