Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(з а о ч н е)

01 березня 2018 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частку у спільному майні подружжя в порядку його поділу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання про визнання права на частку у спільному майні подружжя в порядку його поділу вказуючи, що з 09.10.2004 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.07.2017 року. У шлюбі з відповідачем народилися спільні діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Під час знаходження її у шлюбі з відповідачем, ними був 21.01.2014 року придбаний у спільну сумісну власність автомобіль марки «РЕUGЕОТ», модель 405, седан-В-легковий, синього кольору, 1989 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VF 315ВВ, реєстраційний номер НОМЕР_1. Цей автомобіль був придбаний нами за 25000,00 грн. за рахунок коштів отриманих ними у кредит згідно кредитного договору № R5В від 15.01.2014 року, укладеного між відповідачем та ПАТ «ВТБ Банк». Відповідно до цього договору, відповідач отримав від ПАТ «ВТБ Банк» кредит у розмірі 30000,00 грн., який вони витратили на придбання вищевказаного автомобіля, отримані кошти за кредитним договором з відсотками, вони повернули банку достроково ще у 2015 році. Придбаний ними у спільну сумісну власність автомобіль був зареєстрований 21.01.2014 року на праві власності, одноособово за відповідачем. Після розірвання їхнього шлюбу, відповідач одноособово користується зазначеним спірним автомобілем, ігноруючи її право, як власника, на користування цим авто. На цей час вона та відповідач не можуть дійти згоди, щодо добровільного поділу вищезазначеного майна між ними, оскільки відповідач не визнає її право спільної з ним власності на спірний автомобіль, що і вимусило її звернутися до суду з цим позовом.

Керуючись ст. 16, 364 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, просить визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя, право спільної часткової власності на 1/2 частку автомобіля марки «РЕUGЕОТ», модель 405, седан-В-легковий, синього кольору, 1989 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VF 315ВВ, реєстраційний номер НОМЕР_1 та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Також 11.01.2018 року позивачка звернулась до суду з заявою про забезпечення позову та просила накласти арешт на автомобіль марки PEUGEOT, модель 405, седан-В-легковий, синього кольору, 1989 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VF315ВВ, реєстраційний номер АЕ9190EC, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.01.2018 року накладено арешт на автомобіль марки PEUGEOT, модель 405, седан-В-легковий, синього кольору, 1989 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VF315ВВ, реєстраційний номер АЕ9190EC, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.01.2018 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам розяснені їх процесуальні права та обовязки.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до вимог ч.5 ст. 279 ЦПК України сторонами не заявлялося.

Відповідач ОСОБА_2, згідно розписки, отримав копію позовної заяви з доданими до неї документами та копію ухвали про відкриття провадження у справі 30.01.2018 року, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження також не надав, тому суд, відповідно до ч.8 ст. 178 , ч.ч. 2, 5 ст. 279 ЦПК України, вирішує справу за наявними у ній матеріалами у заочному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, оскільки розгляд справи судом здійснюється за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові пояснення позивача та письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, факт перебування сторін з 09.10.2004 року у зареєстрованому шлюбі підтверджено копією свідоцтва про одруження серії І-КИ № 227610, згідно якого сторони одружилися, прізвище після одруження чоловіка та дружини ОСОБА_2 (а.с. 7)

Факт розірвання шлюбу між сторонами підтверджено копією рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21.06.2017 року (а.с. 11-12)

Факт наявності у сторін трьох неповнолітніх дітей та факт стягнення з відповідача на користь матері ОСОБА_1 на утримання дітей аліментів в розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідача, підтверджено копією рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.07.2017 року (а.с. 13-14)

Згідно копії кредитного договору № R5В від 15.01.2014 року, укладеного між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_2, банк зобовязався надати відповідачу грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в договорі у сумі 30000,00 грн., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, на строк по 15.01.2016 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом, а позичальник зобовязався використовувати кредит за цільовим призначенням на споживчі потреби в інтересах сімї (а.с. 8-9).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_2, з 21.01.2014 року зареєстровано право власності на автомобіль марки «РЕUGЕОТ», модель 405, типу седан-В-легковий, номер шасі (кузова, рами) VF315ВВ, синього кольору, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 10)

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. п. 23, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, зокрема транспортні засоби. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09.10.2004 року перебували у шлюбі, який розірвано 21.06.2017 року, під час шлюбу 21.01.2014 року придбали у власність автомобіль марки «РЕUGЕОТ», модель 405, типу седан-В-легковий, номер шасі (кузова, рами) VF315ВВ, синього кольору, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, за кредитні кошти, отримані 16.01.2014 року ОСОБА_2 в кредит для потреб сімї, тому вказане рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, однак право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за відповідачем, частки майна дружини та чоловіка у вказаному майні є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, відповідач відгук на позов не подав, а позовні вимоги позивачки ґрунтуються на вимогах закону, тому позов підлягає задоволенню, а за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину спірного автомобіля.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст. 60, 69-71 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 11, 368, 372 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141,158, 178, 247, 263- 265, 268, 279 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання про визнання права на частку у спільному майні подружжя в порядку його поділу - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, яка народилася в м. Вільногірськ Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) в порядку поділу спільного майна подружжя, право спільної часткової власності на 1/2 частину автомобіля марки «РЕUGЕОТ», модель 405, седан-В-легковий, синього кольору, 1989 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VF315ВВ, реєстраційний номер НОМЕР_1 залишивши за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6, який народилася в м. Вільногірськ Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) право спільної часткової власності на іншу 1/2 частину автомобіля марки «РЕUGЕОТ», модель 405, седан-В-легковий, синього кольору, 1989 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VF315ВВ, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. 00 коп. судових витрат у виді сплаченого судового збору.

Розяснити сторонам, що відповідно до ч.ч. 7,8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя : А.А.Борцова