СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/2351/17
Провадження № 2/306/79/18
Рядок статзвіту № 47
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Уліганинця П.І.

за участю: секретаря Лизанец І.В.

позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третьої особи - представника

ССД Свалявської РДА Куля Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Свалявської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з серпня місяця 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 29 серпня 2012 року чинним рішенням Свалявського районного суду було розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем. Зазначає, що дитина з народження є хворобливою та перенесла операцію, унаслідок чого, на її думку, потребує виїзду за кордон для лікування та відпочинку. Вважає за необхідне ознайомлювати доньку з культурою та побутом інших країн для її всебічного та духовного розвитку, шляхом здійснення тимчасових туристичних поїздок. Стверджує, що неодноразово зверталася до відповідача з проханнями надати нотаріально засвідчену згоду батька на виїзд доньки з позивачем за кордон України у туристичні поїздки, також з метою оздоровлення, проте відповідач дані звернення ігнорує. Пояснила, що окрім вищенаведеного відмова відповідача позбавляє доньку можливості зустрічей з бабусею, яка проживає у Польші, а тому просить суд надати доньці ОСОБА_5 дозвіл на виїзд з України та в"їзд до держав Шенгенської угоди, у тому числі Болгарії, Єгипту та Туриччини у її супроводі та супроводі вітчима ОСОБА_6 або іншої уповноваженої особи без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 строком на три роки з дня набрання рішенням суду законної сили.

У судовому засіданні позивач та її представник вимоги, викладені у позовній заяві підтримали з підстав, викладених у ній та просили їх задовольнити. При цьому позивач пояснила, що з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні дитини не приймає, протягом року відвідував доньку лише один раз, належної матеріальної допомоги на її утримання не надає.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, щодо його задоволення заперечив, посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність. Зазначив, що твердження позивача про ненадання ним дозволу на виїзд їхньої дитини за кордон не відповідають дійсності. Йому, як батьку дитини, має бути відомо куди, коли, з якою метою намагаються вивезти його доньку за кордон і чи створені там дитині належні умови для проживання. Вважає подальші виїзди дитини без його згоди неприпустимими. Окрім того позивач не надала жодного доказу та не зазначила причини подальших виїздів доньки за кордон, території країн та строків виїздів протягом трирічного терміну, а тому зазначені вимоги викликають його занепокоєння як батька щодо підстав для подальших виїздів без погодження з ним.

Третя особа - представник ССД Свалявської РДА у судовому засіданні вирішення даного питання залишила на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією кодексу.

Судом встановлено, що з серпня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29 серпня 2012 року, що підтверджується чинним рішенням Свалявського районного суду (а.с. 5).

Від даного шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Станом на день звернення із позовом до суду, позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с. 6).

Розпорядженням голови Свалявської РДА за № 258 від 22.10.2014 року відповідачу встановлено час спілкування з дитиною у такі дні: перша та третя субота щомісяця з 10.00 год. до 17.00 год.; друга та четверта неділя щомісяця з 10.00 год. до 17.00 год.; а також щосереди з 17.00 год. до 19.00 год. (а.с. 54).

Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, ст.ст. 3, 18 вищезгаданої Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За ст. 1 СК України, одним із завдань цього Кодексу є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Приписами ст. 155 цього Кодексу здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Так, ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено ЗУ "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України".

Відповідно до підпункту 1, абзацу одинадцятого пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон або за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Крім того за змістом ст. 4-2 Правил перетинання державного кордону, виїзд дитини за кордон здійснюється на підставі документів, в яких зазначено державу прямування (місце виїзду).

Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків, адже такий переїзд , як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Таким чином діючим законодавством встановлено певний порядок виїзду неповнолітньої дитини за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

У контексті наведеного, за судовим дозволом такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги встановлений розпорядженням Свалявської РДА регламент побачень батька з малолітньою донькою, надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди одного із батьків суперечить змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов"язків батьків відносно виховання дитини.

За ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так як позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо необхідності, зокрема лікування доньки за кордоном та отримання згоди на виїзд останньої за кордон без згоди батька на указаний нею трирічний термін з переліком країн і таких не здобуто під час розгляду справи, заявлений позов є необгрунтованим.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Керуючись ст. ст. 12, 18, 76, 81, 133, 134, 137, 258, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 155, 157 СК України, ЗУ "Про охорону дитинства", ЗУ "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, Конвенцією про права дитини, Конституцією України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Свалявський районний суд Закарпатської області.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець