Провадження № 2/537/29/2018
Справа № 537/6061/16-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2018 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Хіневича В. І., при секретарі Головньовій Л. М., за участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача - адвоката ОСОБА_5, представника третьої особи - ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради , за участю третіх осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним приватизацію та свідоцтво про право власності,

встановив:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом, відповідно до якого просив суд визнати недійсним розпорядження УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 12.05.1998 року № 7218/2; визнати свідоцтво про право власності ОСОБА_9 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, видане на підставі розпорядження УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 12.05.1998 року № 7218/2.

В обґрунтування позову вказав, що він, ОСОБА_1, перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 з 15 липня 1994 року. З дружиною спільних дітей вони не мали, ОСОБА_9 мала сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після реєстрації шлюбу, він разом із своєю дружиною та її сином почали проживати в квартирі АДРЕСА_3, яку в подальшому приватизували. За час спільного проживання з ОСОБА_9, як особа, яка потребує поліпшення житлових умов, працюючи на Кременчуцькому заводі дорожніх машин, в 1997 році підприємством їй була надана квартира АДРЕСА_1. Він в цей час продовжував бути прописаним в квартирі АДРЕСА_3 і лише 12 серпня 1998 року був виписаний з даної квартири, оскільки ОСОБА_9 мала бажання залишити цю квартиру своєму синові, що в подальшому і трапилось. 25 серпня 1998 року ОСОБА_9 погодилась його зареєструвати в квартирі АДРЕСА_1. В даній квартирі вони весь час проживали разом з дружиною, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачували за комунальні послуги. ІНФОРМАЦІЯ_5 його дружина померла. Після її смерті він продовжував жити в спірній квартирі і продовжував сплачувати за всі отримувані ним послуги. В червні 2016 року син його дружини ОСОБА_4 повідомив його, що він більше не має права проживати в спірній квартирі, бо він зняв його з реєстрації і щоб він звільнив житлове приміщення. Звернувшись до районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради з питання зняття його з реєстрації по місцю його постійного проживання, ним був отриманий лист, відповідно до якого його було знято з реєстрації на підставі заяви власника квартири. Потім він звернувся у передбачений законом строк до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Але постановою йому було відмовлено в зв'язку із ненаданням ним правовстановлюючих документів на майно. В липні 2016 року слідчим Кременчуцького відділення Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області йому була надана копія договору дарування від 12.11.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Цемахом В. А., зареєстрований в реєстрі за № 4435, відповідно до якого син його дружини ОСОБА_9, - ОСОБА_4 передав безоплатно у власність своєму сину ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1. Звернувшись до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради йому було повідомлено, що квартира АДРЕСА_1 була приватизована ОСОБА_9 на підставі розпорядження від 12.05.1998 року. Звернувшись до КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради, йому була надіслана копія розпорядження УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 12.05.1998 року № 7218/2 від 12.05.1998 року відповідно до якого відбулася приватизація. Вважає, що будучи на час приватизації квартири АДРЕСА_1 членом сім'ї ОСОБА_9 мав право на участь у приватизації даного майна, був позбавлений права на звернення із заявою про участь у приватизації квартири, як член сім'ї ОСОБА_9 Про здійснення приватизації житла та порушення свої прав дізнався лише після смерті ОСОБА_9

Ухвалою суду від 16.12.2016 року було накладено арешт на житлове приміщення - за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_8

16.03.2017 року до суду надійшли заперечення Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, відповідно до яких, останні просили в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач був зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 25.08.1998 року, а приватизація квартири відбулась 12.05.1998 року, тобто вже після того як ОСОБА_1 був зареєстрований у спірній квартирі, Тому УЖКГ, як орган приватизації, правомірно діяв під час передачі квартири тільки у власність ОСОБА_9 Також, зазначає, що квартира АДРЕСА_3, в якій позивач був зареєстрований до 12.08.1998 року, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.08.1996 року та була передана з комунальної власності у приватну спільну сумісну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказана квартира передавалась у спільну сумісну власність всім членам сім'ї, які були зареєстровані та фактично проживали там, що підтверджувалося довідкою про склад сім'ї. Оскільки позивач приймав участь у витратах на утримання квартири АДРЕСА_1, був зареєстрований в ній та проживав, він повинен був знати, що ця квартира належала його дружині.

27.03.2018 року позивачем до суду надано уточнення до позовної заяви, відповідно до якого, останній просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_9 однією сім'єю в період з вересня 1997 року по 25 серпня 1998 року; визнати частково недійсним розпорядження УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 12.05.1998 року № 7218/2 про передачу у власність ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_9; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, видане на підставі розпорядження УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 12.05.1998 року № 7218/2 від 12.05.1998 року, видане на ім'я ОСОБА_9; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири (АВІ № 329939), посвідчений 21.12.1999 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_11, про відчуження ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним договір дарування від 12.11.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Цемахом В. А., зареєстрований в реєстрі за № 4435, про безоплатне відчуження ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування додатково повідомив, що встановлення факту постійного проживання ОСОБА_12 в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 як члена сім'ї наймача в період з вересня 10997 року по 13.06.2016 року породжує право позивача на приватизацію 1/2 частин вищезазначеної квартири, як члена сім'ї померлого наймача ОСОБА_9, тому розгляд даного факту потрібно проводити на загальних підставах.

Ухвалою суду від 27.03.2017 року в задоволенні клопотання представника позивача за довіреністю - ОСОБА_2 про витребування доказів було відмовлено, оскільки представником позивача не обґрунтовано належними чином дане клопотання.

Ухвалою суду від 27.03.2017 року змінено процесуальний статус ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з третіх осіб на співвідповідачів, відповідно до змінений позовних вимог.

Ухвалою суду від 27.03.2017 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено - КП «Квартирне управління».

21.08.2017 року ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача за довіреністю ОСОБА_2 про витребування доказів та виклик свідків та витребувано від приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_11 копію нотаріально справи щодо посвідчення 21.12.1999 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 06.11.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи. яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_11

Ухвалою суду від 29.11.2017 року задоволено клопотання сторони позивача про залишення без розгляду позовних вимог в частині визнання недійсним договору дарування від 12.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Цемахом В. А., що зареєстрований в реєстрі за № 4435, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, залишено без розгляду та виключено з учасників справи - ОСОБА_8 як співвідповідача.

20.12.2017 року представником третьої особи - приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_11 за довіреністю - ОСОБА_13 надано пояснення щодо позову ОСОБА_1, відповідно до яких, останній заперечує проти задоволення зазначеного позову, оскільки представником позивача було в порушення вимог чинного законодавствам змінено підстави та предмет позову, натомість процесуальне законодавство чине на час звернення до суду і процесуальне законодавство чинна на момент розгляду справи не передбачало одночасну зміну предмету і підстав позову. Також, право на приватизацію житла пов'язується не лише із фактом родинних відносин члена сім'ї наймача вказаного жилого приміщення, а і з наявністю встановлених законом правових підстав на заняття вказаного жилого приміщення чи вселення у нього у встановленому порядку. Так, згідно з вимогами чинного законодавства єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер на жиле приміщення. Як зазначав позивач ОСОБА_1, він не був включений до виданого ОСОБА_9 ордеру на вселення у квартиру АДРЕСА_1. Також він не надав жодного доказу того, що він був вселений у спірну квартиру у встановленому порядку, як того вимагала частина перша ст.. 65 ЖК Української РСР, або підтвердження того, що спірна квартира використовувалася ним на умовах укладеного з ним договору найму жилого приміщення.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - ОСОБА_14 та позивач ОСОБА_1 зміненні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених в уточненому позові.

В судовому засіданні представник відповідача за угодою - ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечували. просили в задоволенні позову відмовити, оскільки він є необґрунтованим.

В судовому засіданні представник УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради - ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову, просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на заперечення наданні до суду, в подальшому надала до суду клопотання, відповідно до якого просить розгляд справи проводити без її участі.

В судове засідання третя особа - КП «Квартирне управління» свого представника не направило, надала до суду клопотання, відповідно до якого просить розгляд справи проводити без участі представника.

В судовому засіданні представник третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_11 за довіреністю - ОСОБА_13 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на свої пояснення, просив в задоволення позову відмовити, в подальшому надав до суду клопотання, відповідно до якого просив розгляд справи проводити без його участі.

Суд, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши всі наявні письмові докази в справі, з'ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, вислухавши сторін по справі та представників третіх осіб, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 уклали шлюб 15.07.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, видане 15.07.1994 року Палацом шлюбів м. Кременчук. Від шлюбу спільних дітей не мали, ОСОБА_9 мала сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 10.03.2016 року.

Після смерті дружини ОСОБА_1 звернувся з заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину.

04.10.2016 року постановою приватного нотаріуса кременчуцького міського нотаріального округу Пробатюк Ю. М. йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки спадкоємцем не подано правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_9 з сином ОСОБА_4 почали проживати в квартирі АДРЕСА_3, яку в подальшому приватизували, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 06.08.1996 року виданого на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів від 06.08.1996 року № 8738/1.

Відповідно до вище вказаного свідоцтва квартира АДРЕСА_3 належала на праві спільної сумісної власності громадянам ОСОБА_9, ОСОБА_1 , ОСОБА_4

В подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_1 свої частки у спільному майні були подаровані ОСОБА_4, що не заперечувалося сторонами по справі.

Судом встановлено, що з 1989 року ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала на квартирному обліку в ВО «Шляхмашина» складом сім'ї 2 чоловіки в зв'язку з проживанням в однокімнатній квартирі АДРЕСА_3.

В 1993 році рішенням адміністрації та профспілкового комітету «Кременчуцького заводу дорожніх машин» згідно заяви ОСОБА_9 за згодою сина - ОСОБА_4, 1969 року народження, останнього було виключено із складу сім'ї матері для отримання житла.

В 1997 році рішенням № 35 від 12.09.1997 року ОСОБА_9 була виділена однокімнатна квартира АДРЕСА_1 на склад сім'ї один чоловік, як ветерану праці із зняттям з квартирного обліку.

Рішення адміністрації та профспілкового комітету ВО «Шляхмашина» затверджено рішенням кременчуцького міськвиконкому з оформленням ордеру на виділення жилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

12.05.1998 року ОСОБА_9 звернулась з заявою до УЖКГ про приватизацію квартири АДРЕСА_1, до заяви нею було додано довідку про місце проживання та складу сім'ї, відповідно до якої в даній квартирі була зареєстрована тільки одна особа, а саме ОСОБА_9

12.05.1998 року на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства № 7218/2 від 12.05.1998 року ОСОБА_9 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 і записано в реєстрову книгу за № М-6/784.

21.12.1999 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі за № 9855. Відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_7 купив квартиру АДРЕСА_1.

20.11.2008 року ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_8 уклали договір дарування серії ВМА № 401968, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Цемах В. А., зареєстрованого в реєстрі за № 4435, відповідно до якого ОСОБА_4 передав безоплатно у власність сину ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки № 334/1 від 23.06.2016 року ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 в період з 25.08.1998 року по 13.06.2016 року та знятий з реєстрації на підставі заяви власника.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Позивач просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_9 однією сім'єю в період з вересня 1997 року по 25 серпня 1998 року.

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 уклали шлюб 15.07.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, видане 15.07.1994 року Палацом шлюбів м. Кременчук.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 перебували в шлюбі з 15.07.1994 року до ІНФОРМАЦІЯ_5, так як ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 10.03.2016 року.

В судовому засіданні також встановлено, що протягом сімейного життя ОСОБА_1 та ОСОБА_9 не розлучалися, а проживали разом, що не заперечувалося сторонами по справі.

Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт спільного проживання однією сім'єю знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, а тому позовна вимога про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_9 однією сім'єю в період з вересня 1997 року по 25 серпня 1998 року підлягає задоволенню.

Що стосується інших позовних вимог позивача, то суд зазначає наступне.

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року передбачено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв іт. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду", спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

На підставі ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах.

Відповідно до ст. 1, 4, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Така ж вимога зазначена в п. 5 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, яке було дійсним на час приватизації, затвердженого наказом № 56 від 15.09.1992 Державного комітету України по житлово-комунальному господарству (далі за текстом - Положення), передача займаних квартир здійснюється у приватну та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири.

Згідно з п. 20 Положення, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення (додатки 4,

5).

У відповідності до п. 21 Положення, у довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, з 25.08.1998 року, а приватизація квартири відбулась 12.05.1998, тобто перед тим, як ОСОБА_1 був зареєстрований у спірній квартирі.

При цьому, позивач та його представник в судовому засіданні зазначили, що хоча позивач і був зареєстрований квартирі АДРЕСА_1, з 25.08.1998 року, однак він мешкав в зазначеній квартирі, ще до приватизації ОСОБА_9 даної квартири. При цьому, посилався на норми статей 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності.

Однак з даним твердженням сторони позивача суд погодитися не може, оскільки відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України від 19.06.1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду» (в чинній на час приватизації спірної квартири редакції Законів № 3981-ХІІ від 22.02.1994 року, №40/97-ВР від 05.02.1997 року) до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно з пунктом 5 статті 5 та пунктом 1 статті 7 Закону України від 19.06.1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. За громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму.

Отже, право на приватизацію житла пов'язується не лише із фактом родинних відносин члена сім'ї наймача вказаного жилого приміщення, а і з наявністю встановлених законом правових підстав на зайняття вказаного жилого приміщення чи вселення у нього у встановленому порядку.

Так, згідно з частиною 1 статті 58 Житлового кодексу Української PCP єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер на жиле приміщення.

Відповідно до частин першої і другої статті 61 та частини першої статті 65 Житлового кодексу Української PCP користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не був включений до виданого ОСОБА_9 ордеру на вселення у квартиру АДРЕСА_1.

Також, він не надав жодного доказу того, що він був вселений у спірну квартиру в установленому порядку, як того вимагала частина перша статті 65 Житлового кодексу Української PCP, або підтвердження того, що спірна квартира використовувалася ним на умовах укладеного з ним договору найму жилого приміщення.

Крім цього, чинними на час приватизації спірної квартири нормативно-правовими актами, а саме Положенням про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.1994 року №700, та Тимчасовою інструкцією про порядок документування і прописки (реєстрації) громадян України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.02.1992 року № 66-ДСК (скасована наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.10.2003 року № 1239-ДСК), застосовувався дозвільний порядок вибору особою місця проживання, який встановлював необхідність отримання дозволу паспортної служби органів внутрішніх справ на прописку (виписку) в усіх без винятку населених пунктах України. Тобто установленого на той час дозвільного порядку вселення у спірну квартиру позивач не дотримався, що виключає можливість вважати його таким, що займав вказане жиле приміщення на законних підставах, які б давали йому право на приватизацію цього житла згідно з вимогами Закону України від 19.06.1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду».

Тому, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про визнання частково недійсним розпорядження УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 12.05.1998 року № 7218/2 про передачу у власність ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_9; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, видане на підставі розпорядження УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 12.05.1998 року № 7218/2 від 12.05.1998 року видане на ім'я ОСОБА_9; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири (АВІ № 329939), посвідчений 21.12.1999 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_11, про відчуження ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню, оскільки останній фактично не мав права на участь у приватизації.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, ОСОБА_7, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_11, КП «Квартирне управління» про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання частково недійсним розпорядження про приватизацію, свідоцтва про право власності, визнання недійсним договорів про відчуження підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, Житловим кодексом Української РСР, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду", суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, ОСОБА_7, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_11, КП «Квартирне управління» про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання частково недійсним розпорядження про приватизацію, свідоцтва про право власності, визнання недійсним договорів про відчуження - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 однією сім'єю в період з вересня 1997 року по 25 серпня 1998 року.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. Хіневич

Повний текст рішення виготовлено 15.02.2018 року.