АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/242/18Головуючий по 1 інстанції Пироженко С.А.
Категорія: 43 Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області у складі:

Гончар Н.І., Ювшина В.І., Пономаренка В.В.

секретар: Попова М.В.

учасники справи: ОСОБА_5, ОСОБА_6

особа що подала апеляційну скаргу: ОСОБА_6;

розгляд справи призначено на 06 лютого 2018 року.

розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2017 року у складі судді Пироженка С.А. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення порядку володіння, користування квартирою,:

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визначення порядку володіння, користування квартирою.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 липня 2015 року за нею було визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Іншим власником 1/2 частини даної квартири визнано - ОСОБА_6 Отже, двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 57,9 кв.м. є об'єктом права спільної часткової власності. В добровільному порядку з відповідачем вирішити питання стосовно користування спірною квартирою не можливо, тому звернулася з даним позовом до суду.

Просила визначити порядок спільного володіння, користування, розпорядження квартирою АДРЕСА_1. Виділити ОСОБА_5 у володіння та користування кімнату № 5 площею 17.1 кв.м. квартири АДРЕСА_1. Виділити ОСОБА_6 у володіння та користування кімнату № 4 площею 13 кв.м., лоджію площею 3,8 кв.м., комору №7 квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2017 року постановлено, встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділити в користування ОСОБА_5 житлову кімнату № 5 площею 17,1 кв.м., а ОСОБА_6 житлову кімнату № 4 площею 13 кв.м, з лоджією площею 3,8 кв.м. Підсобні приміщення - кухню з балконом, ванну кімнату, вбиральню, коридор, комору - залишити в загальному користуванні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просив його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказував на те, що суд першої інстанції постановивши рішення відійшов від рівності часток у праві власності на зазначену квартиру, не вирішив питання щодо компенсації за різницю у площах кімнат, яка становить 4,1 кв.м. Також, вказує, що судом при розгляді справи було допущено неповноту, оскільки при наявності зазначеної різниці у житлових площах, що належать співвласникам, не з'ясовано можливість її усунення шляхом проведення перепланування житлових кімнат, у зв'язку з чим необхідно було б провести будівельно - технічну експертизу щодо можливості такого перепланування.

ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що саме відповідач визначив собі у користування кімнату № 4 , в якій зробив ремонт, кімната, яку вона просить виділити їй в користування в даний час без ремонту. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишення без задоволення виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа: ПАТ «ОТП Банк» про визнання права власності на частку квартири, квартиру АДРЕСА_1 визнано об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Рішення суду вступило в законну силу 03 серпня 2015 року (а.с.4-6).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, ОСОБА_5 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, квартира має загальну площу 57,2 кв.м., та складається з двох ізольованих кімнат: кімнати № 4 площею 13,0 кв.м. та кімнати № 5 площею 17,1 кв.м., а також квартира обладнана балконом 0,5 кв.м., та лоджією 3,8 кв.м., підсобні приміщення: кухня площею 7,7 кв.м., вбиральня площею 1.1. кв.м., ванна кімната площею - 2,4 кв.м., коридор площею - 10,4 кв.м., комора площею 1,2 кв.м. (а.с.11).

1. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Вказана стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підміняти собою їх домовленість. Водночас, при вирішення конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може бути встановлений судом.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яке є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватись відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв»язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки суд обгрунтовано виходив з того, що встановлений порядок користування спільної квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного із співвласників.

Приходячи до такого висновку, колегія суддів також приймає до уваги, що вказаний порядок користування спільною квартирою між сторонами склався давно і відповідач в кімнаті, якою він користується виконав ремонт.

Колегія суддів не може прийняти до уваги позицію апелянта про те, що в зв»язку з виділення позивачці кімнати більшою площею, він має право на отримання компенсації , оскільки така позиція, як викладено вище, не ґрунтується на законі.

Твердження апелянта про необхідність виділення йому частини площі в кімнаті № 5, з перестановкою дверей до кімнати та вчиненням нового перестійну, то такий варіант відповідачем в суді першої інстанції не заявлявся, а можливість його виконання може бути вирішена з залученням спеціалістів, про що відповідач клопотання в ході розгляду справи судом першої інстанції, а також при поданні апеляційної скарги не заявляв.

Колегія суддів також не може прийняти до уваги посилання апелянта в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції була допущена неповнота розгляду справи, так як не з'ясовано можливість усунення різниці у частках сторін шляхом проведення перепланування житлових кімнат, а також, що є доцільним провести будівельно - технічну експертизу, оскільки клопотання про проведення судово - будівельної експертизи сторонами в ході розгляду справи також не заявлялось.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки в ході розгляду апеляційної скарги не були встановлені порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи колегія суддів не знаходить підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що не спростовують висновків суду. Рішення суду першої інстанції є таким, що не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників.

Приймаючи рішення , суд першої інстанції правильно посилався на положення ст.. 358 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини, однак при цьому помилково послався на ст.. ст.. 64, 104 ЖК України, що на думку колегії не впливає на законність постановленого рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення порядку володіння, користування квартирою - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді Н.І. Гончар

В.І. Ювшин

В.В.Пономаренко

Повний текст постанови виготовлений 07 лютого 2018 року.