Ухвала

22 лютого 2018 року

місто Київ

справа № 417/3852/17

провадження № 61-4150 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Марківського районного суду Луганської області у складі головуючого судді Шкирі В. М. від 19 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області у складі колегії суддів: Луганської В. М., Карташова О. Ю., Дронської І. О. від 11 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 03 березня 2017 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, за участі заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України та Російської Федерації.

Заява обґрунтовувалася тим, що ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав у м. Луганськ. Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02 листопада 2015 року №925022362 був змушений переміститися зі свого постійного місця проживання на тимчасово окупованій території Луганської області до смт Марківка Луганської області, де проживав і на момент подання заяви. На окупованій території у заявника залишилось нерухоме майно. Звернення в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення юридичного факту вимушеного переселення з окупованої території Луганської області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини Луганської області України й зумовлене тим, що заявник має на меті визначити свій статус як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, що зумовлює виникнення прав та обов'язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив встановити юридичний факт, що його вимушене переселення у жовтні 2014 року з окупованої території Луганської області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 19 червня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про встановлення факту, що має юридичне значення. На обґрунтування касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участі заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України та Російської Федерації.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), що набрав чинності 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом з матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у січні 2018 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає за необхідне здійснити перевірку матеріалів справи та призначити справу до судового розгляду.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Цивільну справу за заявою ОСОБА_4, за участі заінтересованих осіб: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Марківського районного суду Луганської області від 19 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик