Справа № 510/2142/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2018 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Бошкова І.Д.;

-за участю секретаря Занфір О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Позивач, його представник ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся із відповідними вимогами та просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя ОСОБА_4 належало:

-житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Нагріне, вул. Горького, 75, який в цілому складається з: житлового будинку літ. А, загальною площею 138,20 кв. м., житловою площею 92,30 кв. м., підсобною площею 45,90 кв. м., прибудови літ. А1, бані літ. а, літньої кухні літ. Б,Г, сараю літ. В,Д,Е, погрібу літ. в, вбиральні літ. Ж, альтанки літ. З, навісу літ. И, огорожі 1-3, споруди 4, про що свідчить технічний паспорт, виготовлений Ренійським БТІ від 17.02.2015 р.

-земельна ділянка загальною площею 0,1692 га. (із кадастровим номером: :02:001:0417), розташована за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Нагірне, вул. Горького, 75, виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 598480 від 15.03.2010 року.

На випадок смерті ОСОБА_4 розпорядився належним йому майном, 17.10.2012 року залишив заповіт на ім`я своєї доньки ОСОБА_2, 20.09.2014р. - помер. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У відповідний 6-місячний строк після смерті спадкодавця, відповідачка ОСОБА_2 (як спадкоємець за заповітом) не звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, будь-які дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини не вчинила, відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_1 Позивач, після смерті ОСОБА_4 (як спадкоемець четвертої черги за законом) прийняв спадщину з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідач ОСОБА_2, донька нині померлого ОСОБА_4, у встановлений законом 6-ти місячний термін не зверталась до Ренійської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, будь-яких дій які б свідчили про прийняття нею спадщини не здійснила та не заперечувала, щоб спадщину прийняв позивач.

Згідно ч. 1 ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як виходить з матеріалів справи, з 2008 року по день смерті спадкодавця, позивач проживав разом із спадкодавцем однією сім`єю за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Нагірне, вул. Горького, 75, що підтверджується протоколами опитування осіб за їх згодою ОСОБА_5, ОСОБА_6, та не заперечувалось відповідачем. За час спільного проживання позивач та спадкодавець ОСОБА_4 вели сумісне господарство та доглядали за будинком тощо, 20.09.2014 р. ОСОБА_4 помер.

Враховуючи те, що після смерті ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 9як спадкоємець за заповітом), у встановлений законом 6-ти місячний термін не зверталась до Ренійської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, будь-яких дій які б свідчили про прийняття нею спадщини не здійснила та не заперечувала, щоб спадщину прийняв позивач, враховуючи відсутність спадкоємців попередньої черги за законом, отжеспадкоємцем четвертої черги за законом після смерті спадкодавця є позивач, який на момент смерті спадкодавця проживав разом їз ним однією сім`єю більше п`яти років, що підтверджується доводами позивача, наданими доказами, протоколами опитування осіб за їх згодою, а також не заперечувалось відповідачем. Таким чином, на момент смерті ОСОБА_4 позивач проживав разом із ним, після його смерті продовжував доглядати за спадковим будинком, проживати в ньому, обробляти спірну земельну ділянку тощо, а отже фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого ОСОБА_4, вступом в управління та володіння спадковим майном на підставі ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України, та не заявив про відмову від неї.

Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок та земельну ділянку, однак йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів, щодо спадкового майна, про що 20.12.2017р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову. Після смерті ОСОБА_4 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок і земельну ділянку, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого ОСОБА_4, вступом в управління та володіння спадковим майном, на підставі ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, спадкоємці попередньої черги відсутні, відповідач, як спадкоємець за заповітом, який спадщину не прийняв, також не заперечував проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно після смерті спадкодавця.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України), який на момент смерті спадкодавця проживав разом із ним однією сім`єю більше п`яти років, що підверджується доводами позивача, наданими доказами, показаннями опитуваних осіб, а також не заперечувалось відповідачем. На момент смерті ОСОБА_4 позивач проживав разом із ним, після його смерті продовжував доглядати за спадковим будиноком, мешкати в ньому, обробляти спірну земельну ділянку тощо, отже фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого ОСОБА_4, вступом в управління та володіння спадковим майном на підставі ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України, та не заявив про відмову від неї.

Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого ОСОБА_4, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки згідно із положеннями ст. 25 ЦК України, правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. У випадку смерті власника нерухомого майна, первинну реєстрацію права власності на яке не було проведено та правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання про перехід права власності на це нерухоме майно до спадкоємця повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом.

У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на вищевказаний житловий будинок і земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від нього причин він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказані обєкти спадкового майна, у звязку із чим був вимушений звернутися за захистом прав та інтересів до суду.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1217, 1223, 1261,1264, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на :

-житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Нагріне, вул. Горького, 75, який в цілому складається з: житлового будинку літ. А, загальною площею 138,20 кв. м., житловою площею 92,30 кв. м., підсобною площею 45,90 кв. м., прибудови літ. А1, бані літ. а, літньої кухні літ. Б,Г, сараю літ. В,Д,Е, погрібу літ. в, вбиральні літ. Ж, альтанки літ. З, навісу літ. И, огорожі 1-3, споруди 4 (окрім самочинно збудованих).

-земельну ділянку загальною площею 0,1692 га. (із кадастровим номером: :02:001:0417), розташовану за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Нагірне, вул. Горького, 75, виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 598480 від 15.03.2010 року,

після смерті ОСОБА_4, померлого 20.09.2014 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Ренійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.Д. Бошков