Справа №766/2635/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2018 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Хайдарова І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному майні та визнання права власності на 1/4 частину будинку в порядку спадкування за законом,

встановив:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному майні та визнання права власності на 1/4 частину будинку в порядку спадкування за законом. Разом з нею, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій стосовно 1/4 частки будинку №39, що розташований за адесою: м. Херсон, вул. 5-та Текстильна.

В обгрунтування заяви зазначив, що на сьогодні між ним та відповідачем виник спір щодо визнання права власності на 1/4 частину будинку в порядку спадкування за законом. Суть спору: 14 липня 2004 року відповідач придбав будинок №39, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. 5-та Текстильна на підставі договору купівлі- продажу. З часу придбання будинку, позивач проживав з відповідачем та матір'ю в будинку, а також всі були зареєстровані за адресою розташування будинку. Батьки, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб 19 грудня 1975 року. 23 вересня 2015 року померла мати позивача ОСОБА_3. Після її смерті позивач у кінці 2015 року звернувся до першої Херсонської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, де й було відкрито спадкову справу. Звернувшись 08.02.2018 року до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач отримав відмову у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на підтвердження того, що мати є власницею спадкового майна. Частинами1, 2 ст. 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Відповідач (батько позивача) згоди на видачу позивачу свідоцтва не дає. Таким чином позивач вважає, що відповідач по справі не добросовісний, порушує норми чинного законодавства та намагається уникнути оформлення частини будинку на позивача, а тому необхідно вжити заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом четвертим постанови передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у розі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, а також, що позивачем не надано суду жодного доказу належності спірного житлового будинку відповідачу ОСОБА_2 або померлій 23.09.2015 року ОСОБА_3, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149 -153 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному майні та визнання права власності на 1/4 частину будинку в порядку спадкування за законом - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_4