Ухвала

06 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 389/3492/15-ц

провадження № 61-3396зп18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

розглянув заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

12 грудня 2017 року до Верховного Суду України ОСОБА_4 подано заяву про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року.

Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

22 січня 2018 року вказана заява разом із доданими до неї матеріалами надійшла до Верховного Суду.

У заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року ОСОБА_4 посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 147-149 КЗпП України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 15 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 14 вересня 2015 року № 76-к про звільнення з 15 вересня 2015 року ОСОБА_4 з посади директора Трепівської загальноосвітньої школи I-III ступенів Знам'янської районної ради Кіровоградської області. Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора Трепівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Знам'янської районної ради Кіровоградської області з 15 вересня 2015 року. Стягнуто з відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 49 593 грн 15 коп., 5 000 грн компенсації моральної шкоди, а в решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 15 лютого 2017 року, касаційну скаргу відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області задоволено, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 15 червня 2016 року скасовано, а рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2016 року залишено в силі.

Відповідно до статті 353 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, в редакції від 07 липня 2010 року, Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, в редакції від 07 липня 2010 року, підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Скасувавши рішення суду апеляційної інстанції та залишивши в силі рішення місцевого суду, суд касаційної інстанції виходив із того, що при звільненні позивача з роботи було дотримано вимог чинного трудового законодавства та процедуру звільнення працівника з підстав, передбачених пунктом 3 статті 40 КЗпП України, оскільки обставини щодо вчинених ОСОБА_4 дисциплінарних проступків, які стали підставою її звільнення доводяться матеріалами перевірки, в яких чітко і конкретно зазначені усі порушення трудових обов'язків, що були виявлені, а також дані кримінального провадження по обвинуваченню останньої як посадової особи, директора Трепівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Знам'янської районної ради Кіровоградської області у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України, що й підтверджено в судовому засіданні.

У наданій заявником для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року року, суд касаційної інстанції, вважав правильними встановлені судом апеляційної інстанції ті обставин, що позивач, будучи директором технічного коледжу Луцького національного технічного університету, не допускав порушень своїх трудових обов'язків, які стали підставою для оголошення йому догани.

Як вбачається із наданої заявником ухвали суду касаційної інстанції від 23 лютого 2017 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що підтвердження порушення позивачем правил трудової дисципліни, а саме невиконання вимог посадової інструкції в матеріалах справи відсутні.

При цьому, в наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 12 квітня 2017 року, колегія суддів, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі рішення місцевого суду, визнала правильними його висновки про те, що з документів, які стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не вбачаться жодних фактів невиконання або неналежного нею своїх посадових обов'язків і будь-яких доказів невиконання розпоряджень керівника не надано.

Крім того, із доданої ОСОБА_4 до заяви ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 12 квітня 2017 року, вбачається, що суд касаційної інстанції не погодився із висновком судів попередніх інстанцій про законність звільнення позивача, з огляду на те, що ними не з'ясовано чим підтверджується порушення норм медичної етики та деонтології позивачем, так як актом, складеним за наслідками службового розслідування, констатована лише його некоректна поведінка при телефонній розмові із медичним та лікарським персоналом.

Порівняння судових рішень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подана заява, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки у кожній справі були встановлені різні фактичні обставини, зокрема, щодо наявності чи відсутності даних, які достовірно засвідчують вчинення працівником проступку на роботі, після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

За таких обставин заява ОСОБА_4 не може бути визнана обґрунтованою.

Відповідно до статті 360 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, в редакції від 07 липня 2010 року, Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 1 Перехідних положень ЦПК України, статтею 360 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, в редакції від 07 липня 2010 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк