Справа № 199/7279/17
08 лютого 2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В.,при секретарі Куземі О.Г., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, втрат від курсової різниці,інфляційних збитків та 3% річних,-
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього боргу за договором позики, втрат від курсової різниці, інфляційних збитків та 3% річних. У підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що між нею та відповідачем 16 серпня 2012 року було укладено договір позики на суму 334499 гривень, з урахуванням курсу євро станом на 16.08.2012 року 1 євро = 10 гривень. На підтвердження договору позики, відповідач надав йому розписку, у якій зобов'язався повернути борг до 01 жовтня 2014 року. Однак, до вказаного строку відповідач грошові кошти в повному обсязі не повернув. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості в повному обсязі ніяким чином не відреагував. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 334 499,00 гривень, 317022,51 гривень інфляційних збитків, 33 046,67 гривень 3% річних та 838 676,83 гривень витрат від курсової різниці.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові, просила їх задовольнити не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач до судового засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суду не повідомив.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики від 16 серпня 2012, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивача 334499 гривень, що підтверджується розпискою відповідача, в якій останній зобовязався повернути вищевказану суму до 01 жовтня 2014 року з урахуванням індексу інфляції. Але до теперішнього часу свої зобовязання в повному обсязі не виконав.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.
Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).
Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв'язку з тим, що відповідач до тепер не повернув позивачу позичені в нього гроші в розмірі 334 499,00 гривень, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму, а також 317022,51 гривень інфляційних збитків, 33 046,67 гривень 3% річних за період з 01.10.2014 року по 15.01.2018 року.
В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат від курсової різниці в сумі 838 676,83 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі, крім того, відповідно до укладеного договору (розписки) відповідачем було отримано кошти у валюті гривня з зобовязанням сплатити борг з врахуванням індексу інфляції.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 6845,68,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12,81,133,144,263-265,280 ЦПК України, ст.ст.625,1046-1049 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, втрат від курсової різниці,інфляційних збитків та 3% річних,- задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: