АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року

м. Рівне

Справа № 565/1896/17

Провадження № 22-ц/787/305/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Григоренка М. П., Шеремет А, М.,

секретар судового засідання Шептицька С. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 листопада 2017 року у складі судді Мануляка Ю.В.., ухваленого в м. Кузнецовську Рівненської області, повний текст рішення складено 29 листопада 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2, стягнення з відповідача аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/2 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини та розділити майно, яке є спільною сумісною власністю.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 листопада 2017 року позов задоволено частково. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 25 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного станом реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції, актовий запис № 11. Стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/5 частини від заробітку(доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення суми аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1280 грн.

Рішення суду про часткове задоволення позову вмотивоване тим, що позивачка не довела про необхідність стягнення на дитину ? частини всіх видів заробітку відповідача, обов'язком якого є забезпечення належного утримання дитини, а не опосередковано інших членів сім'ї дитини; позивачка не забезпечує дитині рівну частку того утримання, яке вимагає від відповідача.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на його незаконність з тих підстав, що судом першої інстанції не враховано норми сімейного права та положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України, та набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, в яких зазначено, що визначальним у спорі про стягнення аліментів є наявність підстав для задоволення вимог та обґрунтування розміру аліментів, достатнього для забезпечення гідного духовного та фізичного розвитку дитини. Суд не врахував, що вона є безробітною і однією з причин її безробіття є догляд за дитиною. Відповідач працює, його середньомісячний заробіток перевищує 9 000 гривень. Дитина часто хворіє, а відповідач є здоровою людиною і матеріальне становище його більш, ніж задовільне. Суд в своєму рішенні зазначив, що батьки позивача є інвалідами, незважаючи на те, що отримують пенсію потребують часткової допомоги від відповідача. Такий висновок суд зробив без будь-яких встановлених обставин. В судовому засіданні доведено протилежне, зокрема, що батьки відповідача володіють значною нерухомістю, та, окрім цього, вони ж сплачувати комунальні послуги за квартиру, де вона проживає з дитиною. Суд не врахував наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна, автомобілів, якими він користується за дорученням, і які належать його матері, а також депозитних вкладів у банках. Помилковим є висновок суду, що стягнуті аліменти будуть витрачатись на членів сім'ї дитини. Визначений судом розмір 1/5 частини заробітку відповідача в грошовому вигляді складає 1860 гривень, що становить значно менше половини того, що потребує дитина. Просить змінити рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини.

ОСОБА_1 було надіслано на адресу апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги від 24.01.2018 року та від 13.02.2018 року, які подані після закінчення строку на апеляційне оскарження відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦПК України, а тому підлягають залишенню без розгляду.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, Апеляційний суд Рівненської області прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 25 січня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.01.2014 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 якої вони записані батьками.

За ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу та поділу майна подружжя не оскаржене, а тому відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (надалі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частково задовольняючи позов у частині стягнення з відповідача аліментів, суд першої інстанції керувався передбаченим законом принципом рівності обов'язків матері та батька по утриманню й вихованню дитини, врахував матеріальне становище платника аліментів, наявність на його утриманні непрацездатних батьків-інвалідів, і виходив з того, що частина заробітку, яку відповідач добровільно погоджується сплачувати для утримання своєї дочки суттєво перевищує половину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підтвердження таких висновків у рішенні суду містяться необхідні доводи й обґрунтування, з якими погоджується і апеляційний суд.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» (діючого на час ухвалення оскаржуваного рішення), у 2017 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 травня складає 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. У 2018 році - на час перегляду рішення в апеляційному порядку - такий мінімум становить 1492 грн. (ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік»).

Як вбачається з довідки № 4111 від 31.10.2017р. ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» про доходи ОСОБА_2, який працює на посаді машиніста подавання палива, його середньомісячний заробіток дорівнює 12 233 грн. (а.с. 67).

Таким чином, визначений місцевим судом розмір аліментів у розмірі 1/5 частини від заробітку відповідача на утримання його дочки є цілком достатнім, розумним та справедливим і в повній мірі здатен задовольнити потреби дитини відповідного віку.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач зобов'язаний сплачувати ? частину свого заробітку на утримання дитини з огляду на те, що позивачка не працевлаштована і причиною безробіття є догляд та виховання спільної з відповідачем дитини, оскільки чинним законодавством не передбачене стягнення аліментів з таких підстав.

Покликання апеляційної скарги на те, що утримання відповідачем його батьків, які мають інвалідність, не відповідає дійсності, так само не можуть бути взяті судом до уваги як такі, що вони не підтверджені жодними доказами. В той же час, матеріали справи містять довідки про те, що мати відповідача, ОСОБА_4, є непрацездатною та інвалідом ІІ групи довічно (а.с. 28, 29), а батько, ОСОБА_5, - інвалідом ІІІ групи довічно (а.с. 30).

Пояснення позивачки про те, що спільна з відповідачем дитина часто хворіє, що тягне за собою витрати на лікування, також не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду та збільшення розміру аліментів, оскільки витрати на лікування є предметом окремих вимог в порядку ст. 185 Сімейного Кодексу України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення апеляційний суд також керується принципом рівності обов'язків батьків по утриманню дитини та враховує, що позивачка неспроможна забезпечити дитині рівну частку того утримання, яке вимагає від відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 листопада 2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ковальчук Н. М.

Судді: Григоренко М. П.

Шеремет А. М.