Провадження № 4-с/522/3/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

за участю секретаря Скибінської Є. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 25.07.2017 року звернувся представник ПАТ «Енергобанк» зі скаргою на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2, відповідно до якої просив:

-визнати поважними причини пропуску строку на подання скарги на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.06.2017 року по виконавчому провадженню №50427713 та поновити їх;

-визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 по вжиттю заходів з розшуку майна по виконавчому провадженню №50427713;

скасувати постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої° служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.06.2017 року по виконавчому провадженню №50427713;

зобов'язати старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеські області ОСОБА_2 провести виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду .м ОСОБА_1 від 16.01.2016 року у справі №522/23319/15-ц у порядку та строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження»;

зобов'язати старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої' служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження.

В обґрунтування скарги зазначив, що у провадженні Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області перебував виконавчий лист №2/1522/23319/15-ц від 16.01.2016 року з примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2015 року, ухваленого по справі №2/1522/23319/15-ц про стягнення ОСОБА_3 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 414429, 43 грн. (виконавче провадження ВП №50427713). 11.03.2016 року старшим державним виконавцем Савицьким С.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50427713. Постановою старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 по виконавчому провадженні №50427713 від 20.06.2017 року повернено виконавчий документ стягувачеві.

Однак, ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» вважає зазначену постанову такою, що не відповідає нормам чинного законодавства України та порушує права стягувача як сторони у виконавчому проваджені №50427713, а також не відповідає фактичним обставинам, що мають суттєве значення.

Вказана постанова була винесена без отримання відповідей на всі запити крім того перевірка щодо виявлення нерухомого та рухомого майна Боржника та його майнових прав, отримання Iнформації про його доходи було здійснено державним виконавцем одноразово, а не кожні три місяці, як це передбачено частиною восьмою ст.52 Закону №606-ХIV.

3 огляду на наведені вище обставини Банк вважає, що бездіяльність органу виконання судових рішень (не вчинення всіх, передбачених законом, заходів), а саме нездійснення виходу за місцем реєстрації боржника, невчинення дій щодо розшуку майна, на яке можливо було звернути стягнення, ненаправлення запитів до всіх органів державної влади, які відповідно до законодавства володіють відповідною інформацією, призвело до невиконання судового рішення у даній справі.

За таких обставин, бездіяльність старшого державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 по вжиттю заходів з розшуку майна по виконавчому провадженню №52601804 є неправомірною, що в свою чергу, призвело до винесення незаконної, на думку ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.06.2017 року по виконавчому провадженню №50427713.

За вказаних обставин звернувся до суду з даною скаргою.

Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин стор для подання скарги може бути поновлено судом.

Так, у клопотанні про поновлення строку для подання скарги до суду заявник зазначає, що ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» стало відомо про постанову від 20.06.2017 року по виконавчому провадженні №50427713, тільки 14.07.2017 року з листа відправлення рекомендованого пересилання з штрихкодовим ідентифікатором №462, копія якого наявна в матеріалах справи.

Таким чином, вивчивши підстави та мотиви з яких заявник пропустив встановлений строк для подання цієї скарги, суд вважає за можливе клопотання заявника задовольнити та поновити останній строк звернення до суду із скаргою на рішення державного виконавця.

Заявник у судове засідання не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності та задовольнити подану скаргу.

Особа, рішення, дії, якої оскаржуються, - старший державний виконавець Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2, у судове засідання не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності та відмовити у задоволенні скарги.

Боржник ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду скарги належним чином.

Суд дослідивши матеріли справи. витребувані матеріали виконавчого провадження ВП №50427713, прийшов до висновку про часткове задоволення скарги.

Судом встановлено, що у провадженні Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області перебував виконавчий лист №2/1522/23319/15-ц від 16.01.2016 року з примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2015 року, ухваленого по справі №2/1522/23319/15-ц про стягнення ОСОБА_3 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 414429, 43 грн. (виконавче провадження ВП №50427713).

11.03.2016 року старшим державним виконавцем Савицьким С.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50427713.

Постановою старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 по виконавчому провадженні №50427713 від 20.06.2017 року повернено виконавчий документ стягувачеві.

У мотивувальній частині постанови зазначено, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів було встановлено, що боржник за вказаною у виконавчому документі адресою на момент перевірки майнового стану не знаходиться, майно належне боржнику, яке підлягає опису та арешту відсутнє. Згідно довідки ВДАЇ за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані. Згідно довідки ДПІ та ПФУ боржник на обліку не перебуває та відкритих р/р в банках не має. Згідно довідки з єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником не зареєстровано нерухоме майно, згідно відповіді Укртрансбезпеки, авіаційної служби України, Держгірпромнагляду, Інспекції сільського господарства та комісії з цінних паперів за боржником майно та цінні папери не зареєстровані, що унеможливлює стягнення грошової суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статей 1, 3 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016р.№1404 з усіма змінами на час винесення постанови про повернення виконавчого документу) , виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому випадку порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положеннястатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

У відповідності до ст.. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статетю 10 Закону передбачено заходи примусового виконання рішень які є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ст..15 Закону скаржник є стороною виконавчого провадження, а саме стягувачем.

Згідно до положень ст..18 Закону, виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; (ч.3 ст.18):

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Ч. 1 ст.6 згаданого Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження"копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Згідно ст..28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про припинення виконавчого провадження, повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Пунктом 5 ст. 35 закону передбачено: Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Згідно ч.2 , 3 ст..36 Закону Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.

Згідно п.2 ч.1 ст.37 Закону у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт (ч.2 ст.37).

Згідно ч.5 ст.37 Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Проте яв вбачається з копії виконавчого провадження такий Акт відстуній та в постанові не розяснено стягувану його право повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Таким чином суд погоджується з посиланням заявника на те, що державним виконавцем не було проведено належних дій для вживання передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. (ст..18).

На час подачі заявником скарги він посилався на норми ст.ст. 383,387 ЦПК України , які тоді діяли.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII) , розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

Статетю 450 ЦПК України( в ред.. що діє з 15.12.2017р.) зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Враховуючи викладене, суд вважає що скарга ПАТ «Енергобанк» на неправомірні дії старшого державного ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу та визнання незаконною бездіяльності є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки державним виконавцем не забезпечено належним чином в повній мірі відповідно до законодавства примусове виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 16 січня 2016 року.

Частиною 1 ст.74 закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Крім того, суд звертає увагу, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обовязкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступі до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції, Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обовязок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Суду у справі ОСОБА_5 проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Проте, суд вбачає, що протягом тривалого часу рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2015 року залишається не виконаним, також не встановлено жодних дій боржника спрямованих на добровільне (самостійне) виконання вимог рішення суду (на спростування даних обставин суду не надано належних та допустимих доказів).

Разом з тим, вимоги в частині зобов'язання старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеські області ОСОБА_2 провести виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду .м ОСОБА_1 від 16.01.2016 року у справі №522/23319/15-ц у порядку та строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження» та зобов'язання старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження, не підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України державний виконавець зобовязаний діяти виключно у спосіб, передбачений законом.

Суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки. Завдання цивільного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Суд не має права зобов'язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише ним або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, а тому питання про відкриття провадження за виконавчим документом відноситься виключно до компетенції та повноважень відділу ДВС.

Враховуючи вищенаведене суд вважає що скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 124 Конституції України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 48, 76, 81, 223, 247, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450-451, п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) ЦПК України; ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 1, 2, 10, 13, 18, 28, 35, 36, 37, 41, 55, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу - задовольнити частково.

Визнати поважними причини пропуску строку на подання скарги на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.06.2017 року по виконавчому провадженню №50427713 та поновити представнику Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» строк для звернення до суду зі скаргою.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 по вжиттю заходів з розшуку майна по виконавчому провадженню №50427713;

Скасувати постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої° служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.06.2017 року по виконавчому провадженню №50427713;

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Суддя: А. Ю. Бойчук