АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року м. Харків

справа № 639/78/15-ц

провадження № 22-ц/790/706/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

Маміної О В.,

за участю секретаря Прологаєвої А.Д.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 18 жовтня 2017 року, ухвалене суддею Єрмоленко В.Б.,-

в с т а н о в и в :

ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 0, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 07.09.2006 р., в сумі еквівалентній 67095,12 доларам США, з яких заборгованість по сумі кредиту складає 36646,67 дол., заборгованість за процентами-30448,45 дол. В подальшому позивач уточнив свої вимоги і просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення, а також судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 18 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість в сумі 1776969 грн. 16 коп., судовий збір-3654 грн., а всього - 1780623 грн. 16 коп.

В іншій частині позову ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині стягнення заборгованості та судових витрат з ОСОБА_2 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Застосувати строки позовної давності до кожного платежу за кредитним договором, укладеним між позивачем та ОСОБА_2 Також просить стягнути з позивача судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права, як таке що підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення не перевірив повноваження представника позивача зазначивши про те, що представник написав заяву про розгляд справи за його відсутності, що не відповідає дійсності та матеріалам справи.

Судом безпідставно не досліджено питання строків позовної давності та суд необґрунтовано вважав, що ОСОБА_3 не має права звертатися з заявами про застосування строків позовної давності, що таке право має лише сторона договору ОСОБА_2

Докази, які суд вважав доведеними не відповідають матеріалам справи, а саме справа не містить доказів отримання ОСОБА_2 вимоги направленої позивачем, матеріали справи містять лише вимогу за іншим кредитним договором від 11 вересня 2006 року.

Жодного підтверджуючого доказу того, що ОСОБА_2 отримала грошову суму зазначену у кредитному договорі, крім підробного платіжного доручення, яке жодного відношення до кредитного договору укладеного 7 вересня 2006 року матеріали справи не містять.

До апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 7 вересня 2006 року укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту.

Між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07.09.2006 укладено договір іпотеки № 39618, відповідно до якого поручитель несе перед кредитором відповідальність за виконання позичальником всіх зобов'язань в повному обсязі, що виникають із кредитного договору, як існуючих на момент укладання цього договору, та і тих, які можуть виникнути в майбутньому.

Між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» 12.12.2011 укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого останньому відступлено права вимоги за кредитним договором № 0.

Ухвалюючи рішення у справі про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості з позичальника та поручителя задоволенню не підлягають у зв'язку з припиненням поруки, тому позов до боржника було задоволено , у задоволенні позовних вимог до поручителя було відмовлено.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Боржник ОСОБА_2 ухвалене рішення не оскаржила. З апеляційною скаргою звернувся поручитель ОСОБА_3

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

На вказані строки не поширюється положення частини п'ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03.07.2017 визнано припиненим договір поруки № 39618 від 07 вересня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк».Як зазначено в рішенні, ОСОБА_3 повідомлення - вимогу від 21.04.2009 р. не виконав, а банк у шестимісячний строк після спливу 30 днів за захистом своїх прав до суду з позовом до поручителя не звернувся.

Отже, оскільки у ОСОБА_3 немає обов'язку нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням, то судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що його заява про застосування позовної давності до позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості не може бути прийнята, оскільки це не стосується його прав і обов'язків.

Інші доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних повноважень у представника позивача, неотримання боржником кредитних коштів і вимоги про погашення заборгованості, також стосуються розгляду справи в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і тому судовою колегією відхиляються, оскільки не можуть бути підставою для скасування рішення суду за апеляційною скаргою поручителя відносно якого порука припинена.

З огляду на вищезазначене, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 379, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 18 жовтня 2017 року-залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

О.В. Маміна

повний текст постанови

складено 28 лютого 2018 року