Єдиний унікальний номер 240/563/17 Номер провадження 22-ц/775/25/2018
Суддя доповідач Мальований Ю.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області у залі судового засідання № 4 цивільну справу номер 240/563/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління Донецької області про визнання угоди дійсною, визнання права власності на автомобіль та зняття арешту, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 26 вересня 2017 року (суддя - Щербак Ю.В.), -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та відділу державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління Донецької області про визнання угоди дійсною, визнання права власності на автомобіль та зняття арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 листопада 2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого він отримав у власність автомобіль марки ВАЗ, модель 2109, 1990 року випуску, колір червоний, тип ТЗ - легковий комбі, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ Донецької області 04 листопада 2006 року. Факт передачі грошей відповідачу у розмірі 35 000 гривень за куплений автомобіль підтверджено розпискою від 05 листопада 2016 року у присутності свідка ОСОБА_3 У зв'язку з тяжким фінансовим становищем оформлення угоди було відкладено, тому 05 листопада 2016 року відповідач видав позивачу довіреність на право керування та розпорядження вказаним автомобілем, а також укладення від свого імені договорів щодо розпорядження та користування вказаним автомобілем на свій розсуд. Відповідач передав позивачу автомобіль, ключі від нього та технічний паспорт. Після отримання цієї довіреності позивач користувався автомобілем як своєю власністю, проводив необхідний ремонт. На теперішній час переоформити автомобіль на своє ім'я позивач не має можливості, оскільки 27 жовтня 2016 року відділ ДВС своєю постановою наклав арешт на спірний автомобіль, що знаходиться в його розпорядженні і який позивач вважає своєю власністю. 31 жовтня 2016 року оголошено розшук транспортного засобу, який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2, який не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль.

26 вересня 2017 року рішенням Олександрівського районного суду Донецької області відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання угоди дійсною та права власності на автомобіль.

03 листопада 2017 року додатковим рішенням Олександрівського районного суду Донецької області в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, вказав, що судом ухвалено незаконне рішення. Просив рішення скасувати та направити справу на новий розгляд в іншому складі суду. На думку заявника, поза увагою суду залишилось те, що на час укладення угоди купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_2 не був обізнаний про арешт спірного автомобіля і заборону його реалізації. Державний виконавцем надсилались всі документи за виконавчим провадження за його тимчасовою адресою в м. Добропілля, де він тимчасово мешкав без реєстрації на час розгляду справи судом. Про відкриття виконавчого провадження належним чином ОСОБА_2 повідомлений не був. Зазначає, що державним виконавцем були порушені права боржника за виконавчим провадження ОСОБА_2 внаслідок чого він не мав можливості оскаржити дії державного виконавця щодо накладення арешту на автомобіль, державний виконавець позбавив його можливості звернутись до суду із заявою про виключення майна із опису, так як автомобіль на той час вже був проданий. Крім того, суд позбавив позивача та відповідача можливості довести факт, що купівля-продаж автомобіля на час її укладення не мала ніяких перепон.

Сторони та їх представники були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Судом прийнято до уваги, що на час видачі довіреності 05 листопада 2016 року ОСОБА_2 не мав права та реальної можливості розпорядитися спірним автомобілем у зв'язку з накладеним державним виконавцем арешту від 27 жовтня 2016 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4, виданого Добропільським МРЕВ Донецької області ДАІ ГУ-УМВС України 04 листопада 2006 року, власником транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 2109, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_2, зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.9).

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції від 10 червня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави відшкодування витрат на лікування 1413 грн. 69 коп. (а.с. 13).

27 жовтня 2016 року постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Добропільського управління юстиції під час примусового виконання за вказаним виконавчим провадженням накладено арешт на автомобіль ВАЗ 2109, 1990 року випуску, р.н. НОМЕР_1, що належить боржнику ОСОБА_2. Останньому заборонено здійснювати відчуження арештованого майна (а.с. 14).

31 жовтня 2016 року постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Добропільського управління юстиції оголошено розшук арештованого автомобіля, який зареєстрований за боржником згідно довідки ТСЦ 1444 РСЦ МВС у Донецькій області (а.с. 15).

Відповідно нотаріально посвідченої довіреності від 05 листопада 2016 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 вчиняти від його імені дії щодо керування та розпорядження належним йому автомобілем ВАЗ 2109, 1990 року випуску, р.н. НОМЕР_1, строком на п'ять років до 5 листопада 2021 року з правом передоручення (а.с. 8).

В матеріалах справи мається розписка ОСОБА_2 від 05 листопада 2016 року про отримання від ОСОБА_1 коштів у сумі 35 000 грн. за проданий останньому автомобіль НОМЕР_2 (а.с. 10).

Згідно інформаційної довідки територіального сервісного центру 1443 РСЦ МВС в Донецькій області від 26 вересня 2017 року № 31/5-1443-1829 вказаний транспортний засіб марки ВАЗ, модель 2109, 1990 року випуску, колір червоний, кузов НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 30).

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення без змін колегія суддів виходить з наступного.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу спірного автомобіля між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль на підставі статті 392 ЦК України. Правильно застосувавши норми статей 244, 392 ЦК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення, на його думку, державним виконавцем прав боржника ОСОБА_2 під час виконавчого провадження з виконання судового рішення про стягнення з останнього витрат на лікування потерпілої ОСОБА_6 у розмірі 1413 грн. 69 коп., оскільки вони не стосуються предмета та обставин даної справи і заявник не наділений повноваженнями щодо представництва інтересів відповідача з метою захисту його інтересів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15 грудня 2017 року) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 26 вересня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосереднього до Верховного Суду.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: І.О. Дундар

О.І. Корчиста

Повний текст постанови складено 21 лютого 2018 р.

Головуючий: Ю.М. Мальований