Справа № 760/9388/16-ц Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/547/18 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 48 08.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2017 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

У подальшому, представником відповідача було заявлено клопотання про закриття провадження у справі, оскільки, на його думку, дана справа не може бути розглянута судом України відповідно до вимог міжнародного права, яке має застосовуватися у даних правовідносинах, оскільки відповідач з 1992 року є громадянином Німеччини, шлюб із ОСОБА_2 укладений також у Німеччині, яка також була останнім місцем спільного проживання сторін, тому відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право» такий спір повинен вирішуватися саме у Німеччині.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2017 року закрито провадження у справі.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сторони пов'язані спільним майном, яке розташоване в Україні, та яке мають намір ділити, а тому, на її думку, цей спір повинен вирішуватися місцевим судом України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не може розглядатися судом України, оскільки відповідач є іноземною особою та іноземним елементом у сенсі застосування міжнародного законодавства, то до даних правовідносин, в тому числі для визначення підсудності справи, слід застосувати ст.414 ЦПК України і Закон України «Про міжнародне приватне право».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач з 1992 року є громадянином Німеччини, понад 25 років, з 1992 року постійно зареєстрований і проживає в Німеччині та з 1992 року не має в Україні зареєстрованого і постійного місця проживання, сторони уклали шлюб у Німеччині, в відповідних органах даної країни, за законами Німеччини та з моменту укладення шлюбу постійно проживало в Німеччині і там мали останнє відоме місце спільного проживання, однак докази щодо наявності у сторін місця спільного проживання України у матеріалах справи відсутні. Крім того, сторони мають сина, який народився і постійно проживає в Німеччині, а позивачка з 1997 року і до 2014 року постійно проживала в Німеччині і набула громадянства України з січня 2014 року.

Згідно п. 2 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: - хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; - об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 цього Закону , право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв'язок із приватноправовими відносинами.

Згідно ч.1 ст.5 Закону, у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин (автономія волі). Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст.16 Закону, о собистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом вважається право тієї з держав, з якою особа має найбільш тісний зв'язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю.

Згідно ст.60 Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином; ч. 2 - подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Згідно ч.1 ст.62 Закону, вибір права, передбачений частиною другою статті 60, може бути здійснений у письмовій формі або явно випливати з умов шлюбного договору. Угода сторін про вибір права, що укладена в Україні, має бути нотаріально посвідчена.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про те, що спірні правовідносини не можуть розглядатися судом України за вимогами міжнародного права, яке має застосовуватись у даних правовідносинах, тому провадження підлягає закриттю.

Доводи апелянта про те, що сторони пов'язані спільним майном, що розташоване в Україні, а тому відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право» справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства у місцевому суді України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи та не ґрунтуються на вищевказаних вимогах Закону.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням вимог закону, а підстави для її скасування, що передбачені ст. ст. 374, 380 ЦПК України, відсутні, тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: