Постанова

Іменем України

26 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 711/11424/15-ц

провадження № 61-3500св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у складі судді Скляренко В.М. від 01 серпня 2017 року таухвалу апеляційного суду Черкаської області у складі суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І., Нерушак Л.В. від 18 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року комунальне підприємство Черкасиводоканал» (далі - КП «Черкасиводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у якому просило стягнути з останніх борг за послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 8 667 грн 62 коп.

Позовна заява мотивована тим, що КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради надає населенню міста Черкаси послуги з водопостачання та водовідведення відповідно до законодавства України, що регулює відносини, які виникають між виконавцями житлово-комунальних послуг та їх споживачами. Посилаючись на те, що відповідачі, які є споживачами послуг з водопостачання та водовідведення, всупереч вимогам чинного законодавства своєчасно та у повному обсязі не оплачують надані їм послуги, внаслідок чого за період з 01 грудня 2012 року по 01 грудня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 8 667 грн. 62 коп., яку просило суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь, а також інфляційні втрати - 156 грн. 05 коп., 3 % річних - 722 грн. 22 коп. та судовий збір в розмірі 1 218 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 серпня 2017 року задоволено частково. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 грудня 2012 року по 01 грудня 2015 року в сумі 8 667 грн 62 коп., інфляційні суми в розмірі 156 грн 05 коп., 3% річних в сумі - 722 грн 22 коп., а всього 9 545 грн 89 коп. Вирішено питання про судовий збір. У решті позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є власниками квартири і користуються житлово-комунальними послугами, які надає відповідач, тому мають їх оплачувати. У задоволенні вимог до ОСОБА_7 було відмовлено, оскільки він не є співвласником зазначеної квартири.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області Донецької області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 серпня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову є правильним, оскільки обов'язок щодо укладення договору на надання послуг з водопостачання та водовідведення покладено на споживача (відповідачів), а відсутність такого договору не звільняє від сплати за надані послуги.

09 листопада 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 подали касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржувані судові рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що один із співвласників квартири ОСОБА_6 є інвалідом І групи, в зв'язку з нещасним випадком, який стався з нею в школі в семирічному віці. Департамент освіти і науки Черкаської міської ради в якості відшкодування шкоди гарантував оплату комунальних послуг для їхньої родини, тому вважає, що суди не врахували даної обставини та припустилися помилки при ухваленні рішення про стягнення з відповідачів заборгованості.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

09 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Суди правильно не взяли до уваги заперечення відповідачів у частині відсутності між ними та позивачем договору про надання послуг, оскільки відсутність письмово оформленого договору між сторонами не свідчить про неотримання відповідачами відповідних послуг. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі отримували послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, що підтверджує наявність у відповідачів обов'язку сплачувати позивачеві за отримані послуги.

Також правильно суди відмовили у стягненні заборгованості з ОСОБА_7, оскільки він не є власником спірного житла, а тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири. (стаття 322 ЦК України).

Доводи касаційної скарги про те, що витрати на оплату житлово-комунальних послуг мають покладатися на Департамент освіти і науки Черкаської міської ради в якості відшкодування шкоди за нещасний випадок, який стався з одним із співвласників квартири, та який гарантував оплату комунальних послуг для їхньої родини не заслуговують на увагу, оскільки витрати по утриманню житла покладаються на співвласників житла.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило