Провадження № 2/520/1637/18
Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши в м.Одесі в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРЕЙД-ЕКСПО» про захист прав споживача, -
6.09.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд визнати недійсним Договір постачання з відстроченням платежу № 1777-32 від 17 липня 2017 року та Договір постачання з відстроченням платежу №1777-35 від 24 липня 2017р року, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРЕЙД-ЕКСПО» та ОСОБА_1 та застосувати наслідки недійсності правочинів стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРЕЙД-ЕКСПО» (ідентифікаційний код юридичної особи 32301644) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошові кошти в сумі 505700 грн., такі вимоги обґрунтувала порушенням її прав. Які передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Не проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, справа розглядається в порядку заочного провадження.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу.
Частина перша статті 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам
Судом встановлено, що 17.07.2017 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, укладено договір постачання з відстроченням платежу №1777-32.
Відповідно до п.2.1. вказаного Договору ТОВ «Укртрейд-експо» (постачальник) зобовязується придбати та передати на умовах договору постачання у користування майно (автомобіль «Hyindai Santa Fe 2.2 CRDI AT 4WD Top Navi, колір білий, 2014 року випуску), а покупець зобовязується прийняти автомобіль та сплачувати авансові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Також 24.07.2017р. року між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, укладено договір постачання з відстроченням платежу №1777-35.
Відповідно до п.2.1. вказаного Договору ТОВ «Укртрейд-експо» (постачальник) зобовязується придбати та передати на умовах договору постачання у користування майно (автомобіль «Kia Sorento 2.2 CRDI AT 4WD top+ (7) , колір білий, 2014 року випуску), а покупець зобовязується прийняти автомобіль та сплачувати авансові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору.
В разі належного виконання протягом усього строку дії договорів зобовязань щодо сплати авансових платежів та інших зобовязань, визначених Договорами, покупець має право набути у власність транспортний засіб (п.11.1 Договорів).
Укладені 17 та 24.07.2017 року між сторонам договори постачання з відстроченням платежу містять в собі елементи різних цивільно-правових договорів, зокрема таких як лізинг (ст. 806 ЦК), найм (оренда) (параграф 1 глави 58 ЦК), купівля-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК).
Закон України «Про захист прав споживачів» закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Суд вважає що на правовідносини позивачем та відповідачем щодо укладання спірних договорів розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів».
За змістом статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Судом встановлено, що 17.07.2017 та 31.07.2017 року позивач сплатила на користь відповідача за договором №1777-32 279600 гривень, а 21 та 31.07.2017р. за договором №1777-35 226100 грн., як «вартість фінансування».
Згідно розділу І спірних Договорів, «вартість фінансування» розуміє під собою одноразову плату за організацію та оформлення Договору Покупця Постачальнику при укладанні Договору. Розмір такої компенсації за організацію не є витратами постачальника, що безпосередньо пов'язаний з виконанням договору.
З огляду на зазначене, вказаний пункт договору порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору.
Як вбачається із наведених договірних умов, така складова, як вартість фінансування виходить за межі переліку платежів, передбачених законом.
Крім того п.8.2.3 та 8.2.4 обох Договорів передбачена сплата комісії за супроводження договору.
Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, - висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016року у справі № 6-1746цс16, - відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.
Суд вважає можливим застосувати вказану Правову позицію Верховного Суду України і у розглядуваній справі.
Таким чином є незаконним встановлення відповідачем, так звані «вартості фінансування», тобто плати за організацію та оформлення обох спірних Договорів постачання з відстроченням платежу, а також «комісії за супроводження договору».
Крім того, суд вважає несправедливими пункти 3.4. та 5.8. цих Договорів, якими передбачена можливість збільшення вартості предмета договору (автомобіля) та обовязок покупця сплатити різницю такої вартості, так як договір не визначає за яких саме обставин може відбутися зміна вартості транспортного засобу та в яких межах.
Пункти 3.6 обох Договорів передбачає що постачальник (ТОВ «Укртрейд-експо») не відповідає перед покупцем позивачем за невиконання будь-якого із зобовязань щодо якості, комплектності, справності транспортного засобу, його заміни тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.
Пункти 8.14. спірних Договорів передбачають сплату покупцем штрафу за дострокову сплату авансових платежів.
Пунктами 12.11 вказаних Договорів передбачено, що у випадку розірвання даного Договору покупцем до підписання акту приймання-передачі, постачальник повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку вартість фінансування даного Договору покупцю не повертає.
Крім того, в договорах не вказано рік виробництва, внутрішню комплектацію обох транспортних засобів, тобто у договорах не вказано предмету договору (найменування продукції), що порушує право позивача на отримання достовірної інформації про продукцію.
Згідно з ч.12 Постанови ПВСУ від 12.04.1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» - у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг).
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
Пунктами 4, 6, 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про захисти прав споживачів» зокрема передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про:
- надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору;
- надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається;
- надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника).
Відповідно до ч.6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», - у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, специфікація та ціна або спосіб розрахунку ціни чи наявність знижок або інших цінових переваг.
Згідно ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.
Відповідно до ч.6 ст.19 цього Закону, правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Також ч. 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Аналізуючи норми чинного законодавства та зміст спірних Договорів суд приходить до висновку, що їх положення, зокрема пункти 3.4, 3.6, 5.8, 8.2.1, 8.2.3, 8.14, 12.11 є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», призводять до істотного дисбалансу прав та обовязків сторін. В той же час зміна цих положень Договорів або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень Договорів, а тому відповідно до ч.6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України, наявні підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання Договорів постачання з відстроченням платежу - недійсними.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Судом встановлено, що позивачем за спірними договорами сплачено 505700 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.
За таких обставин необхідно застосувати наслідки недійсності спірних Договорів стягнувши із відповідача грошові кошти у вказаній сумі, одержані на виконання недійсних правочинів.
Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 5697 грн., його необхідно стягнути з відповідача на її користь відповідно до вимог ст.141 ЦПК України (5057 грн. + 640,00 грн.).
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів» та ст.ст.4,12,81,237,263-265,280-282 ЦПК України, суд -
Визнати недійсним Договір постачання з відстроченням платежу № 1777-32 від 17 липня 2017 року та Договір постачання з відстроченням платежу №1777-35 від 24 липня 2017р року, укладенрих між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРЕЙД-ЕКСПО» та ОСОБА_1.
Застосувати наслідки недійсності правочинів стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРЕЙД-ЕКСПО» (ідентифікаційний код юридичної особи 32301644) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошові кошти в сумі 505700 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРЕЙД-ЕКСПО» (ідентифікаційний код юридичної особи 32301644) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в сумі 5697 грн.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше 5 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення 30-денного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Бескровний Я. В.