Провадження номер 2/741/110/18
Єдиний унікальний номер 741/1563/17
РІШЕННЯ

іменем України

08 лютого 2018 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на земельні ділянки,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до ОСОБА_4 сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на земельні ділянки. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він був членом КСП «Мічурінець» в с. Адамівка Носівського району й залишався членом КСП «Мічурінець» на час отримання колективним сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю. Позивач унесений до списку, що доданий до вищевказаного державного акта по колишньому КСП «Мічурінець» на території ОСОБА_4 сільської ради. Позивачеві виділено земельні ділянки за №248 (ділянка №1 площею 2,8405 (рілля), ділянка №2 площею 0,3217 га (кормові угіддя). Ці земельні ділянки виділені в натурі на місцевості. Позивач має намір юридично оформити своє право власності на них, для цього йому потрібно замовити технічну документацію, отримати правовстановлюючий документ. Однак, позивач не має змоги це зробити, оскільки він не отримував сертифікат на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Мічурінець». З невідомих йому причин такий сертифікат йому не був виданий. Саме тому позивач просив судовим рішенням визнати за ним право власності на земельні ділянки площею 2,8405 га та 0,3217 га, розташовані на території ОСОБА_4 сільської ради Носівського району Чернігівської області.

У судовому засіданні, яке відбулося 02 лютого 2018 року, позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просив їх задовольнити. У судове засідання, яке відбулося 08 лютого 2018 року, позивач не зявився, подав до суду заяву, у якій просив про розгляд справи у його відсутність.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Носівського району Чернігівської області, у судове засідання не зявився. Сільський голова направила до суду заяву, у якій не заперечувала проти задоволення позову та просила справу розглянути без участі представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділу у Носівського районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представник третьої особи не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Отже, суд розглядає справу за відсутності позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У судовому засіданні допитаний як свідок ОСОБА_5 дав показання, що він працював головою КСП «Мічурінець» у с. Адамівка Носівського району, йому достовірно відомо, що ОСОБА_3 також працював у колгоспі, після ліквідації КСП був внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Але так сталося, що двадцяти двом особам не було видано сертифікати на земельні частки (паї), у тому числі такий документ не видавався і ОСОБА_3. Причиною цього свідок уважає те, що в сільській раді на момент видачі закінчилися бланки сертифікатів на земельні частки (паї), такі бланки не були замовлені, громадяни на той час не придали значення цьому факту та не звернулися до сільської ради з вимогою видати сертифікати.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідка, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до книг обліку трудового стажу і заробітку колгоспника ОСОБА_3 з 1984 по 1995 роки працював у колгоспі «Мічурінець» та КСП «Мічурінець» с. Адамівка, що підтверджується архівної довідкою комунальної установи «Районний трудовий архів» Носівської районної ради Чернігівської області № 27 від 07 лютого 2018 р. (а. с. 22).

Також установлено, що ОСОБА_3 унесений до списку, що його додають до державного акта на право колективної власності на землю серія ЧН № 000001 від 31.10.1995 року по колишньому КСП «Мічурінець» на території ОСОБА_4 сільської ради за № 134, що підтверджується повідомленням відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.32-640/112-17 від 27.10.2017 (а. с. 8).

Отже, ОСОБА_3 має право на земельну частку (пай) як член КСП «Мічурінець».

Однак, у судовому засіданні встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на гр. ОСОБА_3 по колишньому КСП «Мічурінець» не виписувався, і тому в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) запис про видачу сертифіката відсутній. Згідно з технічною документацією із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Мічурінець» та розподілу земельних ділянок між громадянами-власниками земельних часток (паїв) КСП «Мічурінець» ОСОБА_4 сільської ради гр. ОСОБА_3 виділено земельні ділянки № 248 (діл. №1 плошею 2,8405 га (ріллі), діл. №2 площею 0,3217 га (кормові угіддя). Вартість земельних ділянок становить 32051,91 грн. та 5529,68 грн., відповідно. Ці обставини підтверджуються вищевказаним повідомленням відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та показаннями свідка ОСОБА_5

З копії довідки виконкому ОСОБА_4 сільської ради Носівського району Чернігівської області №440 від 22 вересня 2017 року також убачається, що на сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на імя ОСОБА_3, виділені земельні ділянки площею 2,8405 га (рілля) та 1,0519 га (пасовища), номер паю 248 (а. с. 8).

Зі схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) по колишньому КСП «Мічурінець» убачається, що вищевказані земельні ділянки дійсно виділені в натурі на місцевості (а. с. 9).

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до пункту «ґ» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Абзацом 7 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

У відповідності до п. «а» частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 має право на земельну частку (пай) як член КСП «Мічурінець», але не отримував сертифікат на право на земельну частку (пай), ураховуючи, що органом місцевого самоврядування йому виділені земельні ділянки в натурі (на місцевості), а також беручи до уваги вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що порушені цивільні права позивача підлягають захисту в судовому порядку та задовольняє позов.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 211, 247, 258, 263-265, 212-215, 354 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 2,8405 га вартістю 32051,91 грн. та земельну ділянку площею 0,3217 га вартістю 5529,68 грн., розташовані на території ОСОБА_4 сільської ради Носівського району Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий