Справа № 363/3368/16-ц Головуючий у І інстанції Котлярова І. Ю.
Провадження № 22-ц/780/75/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 18 31.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Данілова О.М.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: Територіальний сервісний центр Регіонального сервісного центру МВС в Київській області №3245 про визнання договору недійсним, зобов'язання повернути майно та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, зобов'язання повернути майно та стягнення моральної шкоди посилаючись на те, що 09 листопада 2015 року позивачем було видано довіреність на ОСОБА_4 із правом розпоряджатися автомобілем марки Volkswagen Transporter, 2006 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований 24 жовтня 2010 року Центром ДАІ 8004, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. Вказаний автомобіль належав позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5. 08 червня 2016 року позивачем було подано заяву № 320 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г., про відкликання довіреності. Після відкликання довіреності позивач повідомила про це ОСОБА_4, у тому числі шляхом направлення відповідного листа. На вимогу позивача повернути йому автомобіль, відповідач ОСОБА_4 відмовився. 29 червня 2016 року позивач звернулась до Територіального сервісного центру № 8044 МВС м. Києва із заявою про надання інформації щодо власника автомобіля та отримала відповідь, що вказаний автомобіль 10 червня 2016 року за договором купівлі-продажу № 00400/02/3245/2016 було перереєстровано на ОСОБА_2, дружину представника за довіреністю ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_4 жодних грошових коштів за віджучення автомобіля, що належить позивачу не передавав. Таким чином, відповідачі вступили у злочинну домовленість, вчинивши правочин щодо продажу автомобіля позивача в своїх інтересах, оскільки такий автомобіль стає об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_4, позивач зазнала значних моральних страждань, а саме: безсоння, стрес, подавлений моральний стан та необхідність додатковий моральних затрат на поновлення своїх порушених прав.

Посилаючись на викладене, позивач просить визнати договір купівлі-продажу №00400/02/3245/2016 автомобілю від 10 червня 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, недійсним у зв'язку із вчиненням внаслідок зловмисної домовленості ОСОБА_4, як представника ОСОБА_3, з ОСОБА_2 Зобов'язати ОСОБА_2 здійснити дії, а саме повернути автомобіль марки Volkswagen Transporter, 2006 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 8500,00 грн., стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 8500,00 грн. та судовий збір покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 7 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: Територіальний сервісний центр Регіонального сервісного центру МВС в Київській області № 3245 про визнання договору недійсним, зобов'язання повернути майно та стягнення моральної шкоди - задовольнити.

Визнано договір купівлі-продажу № 00400/02/3245/2016 транспортного засобу від 10 червня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 недійсним.

Зобов'язано ОСОБА_2 здійснити дії, а саме повернути автомобіль Volkswagen Transporter, 2006 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 8500 (вісім тисяч п'ятсот) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 8500 (вісім тисяч п'ятсот) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 826 (вісімсот двадцять шість) грн. 81 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 826 (вісімсот двадцять шість) грн. 81 коп.

Не погодившись з висновками, наведеними в рішенні суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, прийшла до висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, в частині відмови у стягнення моральної шкоди, як такої, що необґрунтована та недоведена.

Судом першої інстанції, під час розгляду справи було встановлені наступні обставини, факти та правовідносини сторін.

09 листопада 2015 року ОСОБА_3 надала ОСОБА_4 довіреність, відповідно до якої уповноважила його розпоряджатися (продати, обміняти, передавати в оренду, позичку, заставляти в забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 тощо) належний їй на підставі свідоцтва про право реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, виданого Центром ДАІ 8004 24 жовтня 2015 року, автомобілем марки Volkswagen Transporter, 2006 року випуску, тип - загальний легковий пасажирський -В, червоного кольору, номер шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4, який зареєстрований Центром ДАІ 8004 24 жовтня 2015 року, за реєстраційним номером НОМЕР_1.

Дана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. та зареєстровано у реєстрі нотаріальних дій за № 520.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, 08 червня 2016 року дію вищезазначеної довіреності припинено за заявою ОСОБА_3, яка зареєстрована за № 320.

Звернувшись 29 червня 2016 року до територіального сервісного центру № 8044 із заявою про надання інформації, ОСОБА_3 отримала відповідь № 431 від 29 червня 2016 року про те, що згідно даних бази автоматизованої інформаційної системи МВС автомобіль Volkswagen Transporter, 2006 року випуску, номерні знаки НОМЕР_1 від 24 жовтня 2015 року по 10 червня 2016 року в ТСЦ № 8044 МВС м. Києва перебував на обліку на ім'я ОСОБА_3 10 червня 2016 року даний транспортний засіб за договором купівлі-продажу 0400/02Є3245/2016 від 10 червня 2016 року в ТСЦ № 3245 було перереєстровано на іншу особу.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 00400/02/3245/2016 від 10 червня 2016 року, ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності передав у власність ОСОБА_2,а ОСОБА_2 прийняла транспортний засіб Volkswagen Transporter, 2006 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за продавцем 24 жовтня 2015 року підрозділом МВС ДАІ 8004 та ОСОБА_2 сплатила обумовлену цим договором грошову суму, а саме 1000,00 грн. Цей договір оформлений та підписаний сторонами в територіальному сервісному центрі МВС 3245 РСЦ МВС в Київській області у присутності адміністратора сервісного центру, який перевірив відповідність інформації внесення до даного договору по документам, які надані сторонами договору.

15 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до начальника Дарницького управління поліції у м. Києві із заявою про вчинення злочину, що підтверджується талоном-повідомленням № 0003382, зареєстрованого за № 63068 прийнятого лейтенантом поліції Дарницького управління поліції ГУНП в м. Києві Каніліченко А.О.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування до даних правовідносин правову позицію викладену, відповідно до п.п. 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».згідно з вимогами статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Згідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких визнання права, визнання правочину недійсним, припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовіднощення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, які він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу разом із своєю дружиною - відповідачем ОСОБА_2 без відома позивача ОСОБА_3, та після припинення дії довіреності, даний правочин є зловмисною домовленістю, так як ОСОБА_4 вчинив правочин виражаючи власну волю, а не волю особи, яку від представляв, тобто ОСОБА_3

Таким чином, вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу підлягають задоволенню.

Згідно ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Таким чином, 10 червня 2016 року ОСОБА_4, отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1000,00 грн. за продажу транспортного засобу Volkswagen Transporter, 2006 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, а ОСОБА_2 отримала безпідставно у власність даний транспортний засіб.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_4 не віддав позивачу гроші за відчуження автомобіля, відповідачі шляхом зловмисної домовленості вчинили правочин щодо автомобіля, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про повернення їй автомобіля Volkswagen Transporter, 2006 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1 підлягають задоволенню.

В цій частині задоволення позовних вимог позивача, колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції та залишає в цій частині, рішення суду без змін, натомість не погоджується з стягненням на користь позивачка моральної шкоди враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Колегія суддів не встановила жодних з перелічених у законодавстві підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди.

Нових доказів або обставин, які могли бути покладені в основу задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, апелянтом надано не було, таким чином, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

ОСОБА_3 надала суду оригінали квитанції про сплату судового збору № 17198332 від 19 липня 2016 року, № 0630-4972-3357-1112 від 22 вересня 2016 року та № 0630-4964-2231-2823 від 22 вересня 2016 року.

Таким чином з відповідачів підлягає стягненню судові витрати понесені за сплату судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст.ст. 23, 376,367, 374, 381-384,1167 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 лютого 2017 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

В іншій частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 07 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: