Справа №333/4214/17
Провадження №2/333/172/18
15 лютого 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Варнавської Л.О.,
при секретарі Некрашевич Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, -
В судовому засіданні позивач та його представник за договором адвокат ОСОБА_3 позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним.
Відповідач в судове засідання викликався рекомендованим листом, на адресу вказану в позові, але він повернутий не врученим, за закінченням терміну зберігання. Тому відповідач сповіщався через оголошення в газеті «Запорізька правда» від 28.12.2017 р. та від 25.01.2018 р. Відповідач, який належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в заочному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів, проти чого не заперечує позивач.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, його представника, свідка ОСОБА_4, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 05.10.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про намір купівлі-продажу квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, б. 51 кв. 29 де відповідач виступав продавцем, а позивач ОСОБА_1 покупцем.
Як вбачається з відмітки на цьому договору продавець ОСОБА_2 до підписання договору отримав від позивача ОСОБА_1 3500 доларів США в якості завдатку.
Згідно п. 6 цього договору основний договір купівлі-продажу квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, б. 51 кв. 29 повинен був укладений в строк до 25.01.2017 року. Відповідно до п. 5.2 договору вказана квартира є залоговим майном згідно з іпотечним договором з ПАТ «Укрсиббанк», у звязку з чим перебуває під забороною продажу (а.с. 13-16).
25.01.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений зі строком укладення основного договору до 27.03.2017 р. (а.с.9-12)
Пізніше сторони знов уклали договір про наміри 26.04.2017 року зі строком укладання основного договору до 27.06.2017 року.
Відповідно до умов п. 5.3 договору відповідач зобовязаний протягом 3 днів з дати встановленої у п. 6.1 договору повернути позивачу отриману суму завдатку.
З листа приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 вбачається, що 20.07.2017 року о 12-00 год. було призначене посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Покупець ОСОБА_1 на укладення договору до нотаріуса зявився, а продавець ОСОБА_2 не зявився.
Договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у визначений сторонами строк 27.06.2017 р. укладено не було.
Свідок ОСОБА_1 допитана в суді пояснила, що вона є дружиною позивача, вони разом з чоловіком вирішили придбати квартиру 29 в б. 51 по вул. Новокузнецька. Зустрілись з відповідачем та його дружиною та домовились про купівлю цієї квартири. Відповідач повідомив, що ця квартира перебуває під іпотекою, але вони вирішать всі питання з банком та укладуть договір купівлі-продажу. Між чоловіком та відповідачем був підписаний договір про наміри, який неодноразово переукладався, тому що відповідач не зміг вирішити питання з банком. В якості передплати за квартиру чоловіком відповідачу було передано всього 3500 доларів. Але до теперішнього часу договір не укладений, тому що відповідач не зміг зняти заборону. Зараз відповідач уникає спілкування, на телефон не відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.
Отже, правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.
Вищевказане узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року 6-83ц13, від 13 лютого 2012 року №6-176цс12, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для усіх судів України.
Правовідносини щодо завдатку і авансу регулюються однією нормою, зокрема ст.570 ЦК України, яка передбачає, що у разі коли, не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Оскільки договору купівлі продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, то сплачена позивачем сума авансу у розмірі 3500 доларів США підлягає поверненню позивачу.
Ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання повинно бути виконане в гривнях. Якщо в зобовязанні визначений еквівалент в іноземній валюті, сума, яка підлягає сплаті в гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений законом або договором.
Курс національного банку України на 21.07.2017 року складає 25,9648 грн. за 1 долар США.
Позивач просить стягнути 3% річних в сумі 1292,20 грн., та інфляційні втрати в сумі 6155,54 грн., але суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення 3% річних в сумі 1292,20 грн., а вимоги про стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Нормами Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за невиконання грошового зобовязання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний виплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором чи законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №6-771цс15 від 27.01.2016 року.
Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір у сумі 983,25 грн., згідно квитанцій від 19.07.2017 р. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно судовий збір в сумі 921,70 грн.
Керуючись ст.ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми задовольнити частково.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше двох днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області. Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 20.02.2018 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Л.О. Варнавська