РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

судді Андреєва В. В.,

за участю секретаря Петрової С.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Торецька цивільну справу за заявою представника заявника ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, заінтересована особа Торецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2017 року представник заявника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності заповідачу ОСОБА_3 свідоцтва про смерть серії І-НО №937548.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що заявник по справі, ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після ОСОБА_3, померлої 28.12.2015 року. Звернувшись до Торецької державної нотаріальної контори, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що згідно ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 року, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. У зв'язку з викладеним ОСОБА_2 звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Так, в ході судового засідання головуючим суддею було виявлено не відповідність особи, що склала заповіт та особи, яка померла. Причиною цьому, є те, що в заповіті датою народження заповідача вказано - ІНФОРМАЦІЯ_1. В цей же час, в свідоцтві про смерть заповідача вказано інформацію, що ОСОБА_3 померла 28.12.2015 року у віці 89 років. Математичним шляхом відраховуючи від цифри 2015 (рік смерті) 89 (вік померлої) головуючий суддя встановив невідповідність року народження особи (1926 рік), що склала заповіт. Реєстрація смерті ОСОБА_3 проводилась на підставі лікарських документів та документу, що посвідчував особу, а саме паспорта громадянина України серії ВА №393418 виданого Олександрівським РВ УМВС України в Донецькій області 30.11.1996 року. Саме в цьому документі було допущено помилку, на яку впродовж життя не звертала увагу ані померла ОСОБА_3, ані жоден з близьких родичів. Так, на першій сторінці паспорта вказано дату народження - «22 червня 1920 року». При цьому, на другій сторінці паспорта, де інформація про особу викладена російською мовою, дату народження вказано «22 июня 1926 года». На підставі цього, державну реєстрацію було проведено з урахуванням даних паспорта особи. На сьогодні, вказаний факт не дозволяє ОСОБА_2 використати своє право на спадкування.

Представник заявника надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник заінтересованої особи Торецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила винести рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після ОСОБА_3, померлої 28.12.2015 року. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, у якому земельну ділянку заповідала ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.8). Звернувшись до Торецької державної нотаріальної контори, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що згідно ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 року, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

ОСОБА_2 звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Так, в ході судового засідання головуючим суддею було виявлено не відповідність особи, що склала заповіт та особи, яка померла. Причиною цьому, є те, що в заповіті датою народження заповідача вказано - ІНФОРМАЦІЯ_1. В цей же час, в свідоцтві про смерть заповідача вказано інформацію, що ОСОБА_3 померла 28.12.2015 року у віці 89 років. Математичним шляхом відраховуючи від цифри 2015 (рік смерті) 89 (вік померлої) головуючий суддя встановив невідповідність року народження особи (1926 рік), що склала заповіт.

Реєстрація смерті ОСОБА_3 проводилась на підставі лікарських документів та документу, що посвідчував особу, а саме паспорта громадянина України серії ВА №393418 виданого Олександрівським РВ УМВС України в Донецькій області 30.11.1996 року. Саме в цьому документі було допущено помилку, на яку впродовж життя не звертала увагу ані померла ОСОБА_3, ані жоден з близьких родичів. Так, на першій сторінці паспорта вказано дату народження - «22 червня 1920 року». При цьому, на другій сторінці паспорта, де інформація про особу викладена російською мовою, дату народження вказано «22 июня 1926 года». На підставі цього, державну реєстрацію було проведено з урахуванням даних паспорта особи.

На сьогодні, вказаний факт не дозволяє заявнику використати своє право на спадкування.

При цьому, документи які ідентифікують особу та на підставі яких в ОСОБА_2 виникає право на спадкування майна померлої ОСОБА_3 узгоджені між собою, несуть в собі достовірні відомості та є такими, що дійсно належать померлій.

Отже, суд вважає, що свідоцтво про смерть серії І-НО №937548 дійсно належить померлій ОСОБА_3

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява представника заявника ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, заінтересована особа Торецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,13,80,263-265,293,294,315,319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, заінтересована особа Торецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, задовольнити.

Встановити факт належності заповідачу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтва про смерть серії І-НО №937548, яке видано 10.04.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: