Номер провадження 2/754/1184/18
Справа №754/9510/17
29 січня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді : Галась І.А.
при секретарі - Дмітрієвій А.
за участі : позивача ОСОБА_1
представника позивача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-тя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, 3-тя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 18.10.2008 р. по 11.04.2011 р. вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Деснянського районного суду м. Києва з ОСОБА_3 стягнуто на користь позивачки аліменти в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на сина ОСОБА_5, починаючи з 14.10.2010 р. і до повноліття дитини. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачкою. Відповідач належним чином не проводить свого вільного часу з сином, не надає дозвіл на виїзд за кордон з метою відпочинку дитини та не везе дитину на відпочинок особисто. Позивачка в позовній заяві зазначає, що відповідач багато працює і не може приділити достатньої уваги синові, тому він має намір віддати сина на виховання своїй матері та сестрі. У сина немає довірливих відносин з рідними відповідача, після спілкування з батьком дитина стає дратівлива, вразлива. Позивачка зазначає, що дитина схильна до неї, вона належним чином турбується та утримує сина, має достатньо коштів та часу для його виховання. На підставі наведеного просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати покласти на відповідача.
Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили позов задовольнити.
В судові засідання відповідач тричі не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою реєстрації та шляхом розміщення відомостей про рух справи на офіційному веб-сайті Деснянського районного суду м. Києва.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст. 280 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечувала сторона позивача.
Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що з 18.10.2008 р. між сторонами було укладено шлюб (а.с. 8).
Малолітній ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 р., згідно Свідоцтва про народження батьками зазначені - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 9).
09.12.2010 р. Деснянським районним судом м. Києва було винесено рішення по стягнення з ОСОБА_3 аліментів у розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь ОСОБА_1, на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 14.10.2010 року і до повноліття дитини (а.с. 16-17).
Відповідно до Інформаційної довідки за результатами роботи з психологом малолітнього ОСОБА_4 від 26.12.2017 р., виданої Оболонським районним в м. Києві центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, дитина не розділяє значущість між батьком та матір`ю, але авторитетною фігурою в житті хлопчика залишається мати. В її присутності дитині затишно і комфортно (а.с. 10-11).
Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов, затвердженого Начальником Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації 26.10.2017 р., було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що санітарно-гігієнічні умови добрі, для повноцінного розвитку, навчання та виховання дитини створені належні умови проживання (а.с. 30).
Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулюванні сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Статтями 150-157 цього Кодексу передбачені обов'язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними.
Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.
Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли ….. батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із інтересів малолітньої дитини та намагаючись забезпечити в подальшому можливість її всебічного морального, духовного, культурного, фізичного та психічного розвитку, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю, оскільки таке рішення максимально відповідає її інтересам.
Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133, ст. 137, ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 3690 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 81, 141, 229, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 150, 160, 161, СК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-тя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з матір'ю ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 3690 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення виготовлено 31.01.2018 р..
Суддя