Справа № 175/3343/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 лютого 2018 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.,

при секретарі Ратушній Л.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з Обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про захист прав споживачів,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір фінансового лізингу №3225 від 22 серпня 2017 року недійсним, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на його користь сплачені кошти у розмірі 17 680 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» судовий збір.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22 серпня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 3225. Спірний договір укладався з метою набуття права власності на автомобіль для особистих потреб. В мережі інтернет позивач знайшов оголошення про продаж авто, зателефонував за телефоном вказаним в оголошенні, йому роз'яснили дійсно такий транспортний засіб є в наявності за ціною вказаною в оголошенні. Позивач приїхав до офісу компанії в м. Павлоград і менеджер компанії пояснила, що він повинен спочатку внести передплату (аванс) за транспортний засіб в сумі 17 680 грн., шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з позивачем буде укладено договір лізингу протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той день позивачем було сплачено рахунок на суму 17 680 грн. Менеджер компанії сказала, що авто ВАЗ 2170 можна забрати в автосалоні у м.Дніпро. В автосалоні, позивачу пояснили, що з такою компанією вони не працюють. Проконсультувавшись з юристом, позивачу роз'яснено що платіж, який ним сплачений є комісія за організацію договору і відповідно до п.1. поверненню не підлягає. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушенням його прав як споживача, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення .

Представник ТОВ "Єврокар Україна" в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 22 серпня 2017 року між ТОВ "Єврокар Україна" та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № 3225.

Відповідно до п.3.1.1, п.3.1.2 вказаного договору лізингодавець зобов'язаний придбати предмет лізингу, який визначено лізингоодержувачем, та передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу.

Згідно з п. 1.1 ст.1 договору фінансового лізингу предметом лізингу є автомобіль «ЗАЗ SENS, комплектація standart+, об 'єм двигуна 1,3 бензин, 5MT».

Пунктом 1.7 договору фінансового лізингу передбачено, що предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.5 ст.9 даного договору.

На виконання умов договору позивачем ОСОБА_1, було сплачено 17 680,00 грн., за договором лізингу № 3225 від 22 серпня 2017 року».

Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами 1 та 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року та від 18 січня 2017 року по справах № 6-2766цс15 та № 6-648цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що укладений 22 серпня 2017 року між ТОВ «Єврокар України» та ОСОБА_1, договір фінансового лізингу № 3225 є недійсним у зв'язку з недотриманням вимог при його укладенні щодо нотаріального посвідчення зазначеного договору.

Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Як встановлено судом у судовому заесіданні та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1, після укладення договору фінансового лізингу внес на рахунок ТОВ «Єврокар України» 17 680,00 гривень.

За таких обставин, слід стягнути з ТОВ «Єврокар України» на користь ОСОБА_1, 17 680,00 грн.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Так як позов задоволено, а позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, то з відповідача в дохід держави слід стягнути 640,00 грн. судового збору за вимоги майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 203, 215, 216, 220, 799, 806 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 19, 141, 247, 280-289 ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 2, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з Обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про захист прав споживачів задовольнити.

Визнати договір фінансового лізингу №3225 від 22 серпня 2017 року - недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» , р/р 9 в АТ «ОСОБА_3 Аваль», МФО: 380805 на користь ОСОБА_2 (ІПН:НОМЕР_1) сплачені кошти у розмірі 17 680 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи..

Суддя С.О. Ребров

Провадження № 2/175/1307/17