Провадження № 2/229/74/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 лютого 2018 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника органу опіки та піклування ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

У позовній заяві, яка надійшла до суду 21 листопада 2017 року, позивачка ОСОБА_3 зазначила, що 09 лютого 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Має з ним неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в теперішній час мешкає разом з нею. З січня 2012 року позивачка припинила шлюбні відносини з відповідачем, а 23 серпня 2012 року розірвала з ним шлюб. На теперішній час вона знаходиться у шлюбі з іншим чоловіком, який бажає усиновити її доньку. Відповідач ОСОБА_4 з дитиною не спілкується, не піклується про неї, ніколи не цікавився її долею, життям та здоров'ям, матеріальної та моральної допомоги не надавав. Своїм способом життя ОСОБА_4 може нанести шкоду фізичному та психічному розвитку дитини, її моральному становленню. Відповідач самоусунувся від виховання та утримання своєї доньки. Позивачка ОСОБА_3 просить позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судове засідання 15 лютого 2018 року не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримував, просив позов задовольнити.

Представник органу опіки та піклування Дружківської міської ради ОСОБА_2 в судове засідання 15 лютого 2018 року не з'явилася, в попередніх судових засіданнях висловлювалась про те, що позивач не надала достатніх доказів ухилення відповідача ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідач ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою реєстрації його місця проживання, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Суд, отримавши згоду представника позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

09 лютого 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1, виданим 09 лютого 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області на підставі актового запису про шлюб №28. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2, виданим 15 серпня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області на підставі актового запису про народження №330. Батьками дитини вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.6).

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області №2/0516/767/2012 від 23 серпня 2012 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 був розірваний, місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 визначено з матір'ю (а.с.7).

16 серпня 2013 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3, виданим 16 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області на підставі актового запису про шлюб №217. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - Мороз (а.с.8).

Відповідно до розрахунку від 30 січня 2015 року, виконаного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції С.В. Такуновим, станом на 30 січня 2015 року за ОСОБА_4 лічиться заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_7 у сумі 20920,59 грн. (а.с.9).

Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В статті 3 цієї Конвенції проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 5 Конвенції держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. (статті 9 Конвенції).

З приведеного видно, що розгляд цивільних справ щодо неповнолітніх дітей мають бути розглянуті судом за принципом якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

На підставі п. 2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це міра сімейно-правової відповідальності за порушення одним із батьків прав своєї дитини, нехтування її інтересами. Про винятковість позбавлення батьківських прав говорить вичерпний перелік його підстав (ст. 164 СК України).

Відповідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Стаття 10 ЦПК України встановлює, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Керуючись ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Однак, позивачкою ОСОБА_3, всупереч приписам ст.ст. 12, 13 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт ухилення відповідача ОСОБА_4 від участі у вихованні дитини, що давало б обґрунтовані підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Зокрема, матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_4 злісно ухиляється від участі у вихованні дитини.

Крім того, орган опіки та піклування Дружківської міської ради у своєму висновку №16-0406-01 від 14 лютого 2018 року дійшов до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно доньки ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_3 не підтвердила будь-якими доказами факт ухилення ОСОБА_4 від виховання та утримання своєї доньки.

Стосовно несплати аліментів, то сама по собі дана обставина не може бути підставою для позбавлення батьківських прав за відсутності доказів ухилення батька від виховання дитини. Більше того, розрахунок заборгованості по аліментам підтверджує про наявність такої тільки на 30 січня 2015 року. Суд не може встановити, чи актуальна ця інформація на час розгляду справи, через три роки.

Інших доказів на обґрунтування свого позову ОСОБА_3 суду не надала.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст..ст. 2, 10-12, 80, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2018 року.

Суддя: С. О. Рагозіна