Справа № 369/8792/16-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/934/18 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 5 20.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.

за участю секретаря Марченка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про проведення перебудови об?єкта нерухомості, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб чи істотно порушує будівельні норми і правила,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд: скасувати декларацію про готовність об?єкта житлового будинку, загальною площею 102,6 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, серії та номер: КС 53, виданої 22 грудня 2016 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області - ОСОБА_2; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок, про що у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно здійснено запис за реєстраційними номером об?єкту нерухомого майна 224; зобов?язати ОСОБА_2, який є власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 що розташована за адресою: АДРЕСА_1, здійснити перебудову незакінченого будівництвом житлового будинку, за цією ж адресою, шляхом перенесення стіни незакінченого будівництвом житлового будинку, найближчої до межі суміжної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на відстань не менше 1 метра ; стягнути із ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати у розмірі 8611, 82 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власницею земельної ділянки та житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3

Власником суміжної земельної ділянки за адресою:АДРЕСА_4 є ОСОБА_2

Починаючи з 2014 року між нею та ОСОБА_2 існує земельний спір, так як ОСОБА_2 не визнає меж її земельної ділянки, знищив паркан і межові знаки, самовільно захватив частину її земельної ділянки площею 0, 0032 га. шляхом встановлення забору з капітальним фундаментом.

У квітні 2016 року для відновлення її порушених прав, відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, проведено процедуру відновлення меж її земельної ділянки.

Після цього, ОСОБА_2 знищив відновлені межі, як і попередні, що зафіксовано актом обстеження земельних ділянок від 27 травня 2016 року, складеного земельною комісією Михайлівсько- Рубежівської сільської ради.

Також, усупереч будівельним нормам, ОСОБА_4 здійснює будівництво житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1, порушення полягають у тому, що під час здійснення будівництва житлового будинку, відповідач відступив від межі їїземельної ділянки на відстань лише 50 см. до найближчої прилягаючої стіни його будинку.

Порушення допущені ОСОБА_2 у відстані між її земельною ділянкою та стінами його житлового будинку, підтверджуються топографічною зйомкою, проведеною 22 вересня 2016 року.

Таким чином, ОСОБА_2 порушує права позивачки щодо вільного користування та володінням її земельною ділянкою, у зв?язку з чим, остання звернулася до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано декларацію про готовність об?єкта житлового будинку, загальною площею 102,6 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, серії та номер: КС 53, виданої 22 грудня 2016 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області - ОСОБА_2

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинокзагальною площею 102,6 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно здійснено запис за реєстраційними номером об?єкту нерухомого майна 224.

Зобов?язано ОСОБА_2, який є власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 що розташована за адресою: АДРЕСА_1, здійснити перебудову незакінченого будівництвом житлового будинку, за цією ж адресою, шляхом перенесення стіни незакінченого будівництвом житлового будинку, найближчої до межі суміжної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_6 на відстань не менше 1 метра від межі суміжної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_6.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1831,21 грн. та витрати проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 6505 грн.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає, що судом при розгляді справи не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для розгляду справи.

Так, відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» для визнання порушень будівельних норм і правил істотними, необхідними елементами є рішення спеціально уповноваженого органу про усунення порушень, які загрожують життю та здоров?ю людей.

Однак, всупереч вище зазначеному, позивачкою не доведено наявності порушень, а також не зазначено, яку саме загрозу вони несуть, у разі їх наявності.

Також, позивачкою, відповідно до ст. 376 ЦК України, не наведено, яким чином та які саме її права порушено відповідачем.

Зазначає, що судом першої інстанції, при розгляді справи, не враховано, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і за законодавством України можливе лише тоді, коли використано всі заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Враховуючи, що жодних рішень відповідних органів про зобов?язання відповідача усунути будь-які порушення будівельних норм та правил не існує, вважає, що відсутня підстава для застосування такого заходу, як зобов?язання знесення або перебудови самочинного (на думку позивачки) будівництва.

Крім того, судом не враховано, що скасування декларації про готовність об?єкта до експлуатації, декларації про початок виконання підготовчих (будівельних) робіт законодавством не передбачена, а тому не було жодних законних підстав для задоволення позову ОСОБА_3 у частині скасування декларації про готовність об?єкта житлового будинку.

Вважає, що скасування права власності ОСОБА_2 на будинок, внаслідок скасування декларації про готовність об?єкта житлового будинку, є безпідставним та не ґрунтується на вимогах закону.

Посилання суду першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення, на норми наказу Держбуду України від 24 березня 1992 року № 7 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України ДБН 79-92» та норми наказу Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 433.25** «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень ДБН 360-92**», без встановлення факту створення ОСОБА_2 перешкод позивачці у користуванні її земельною ділянкою є безпідставними.

Крім того, вважає, що вказані вимоги мають рекомендаційний характер і направлені на забезпечення зручності власника здійснювати догляд за будівлею.

Представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу.

Вважає, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав для скасування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року.

Посилання апелянта на те, що позивачкою не наведено, яким чином та які саме права її було порушено діями відповідача, вважає безпідставними, так як у позові вказано, які саме дії призвели до порушення її прав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки, ОСОБА_2 та його представників, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що відповідачем ОСОБА_2 допущено порушення будівельних норм при будівництві житлового будинку АДРЕСА_5 відступивши від межі земельної ділянки ОСОБА_3 менше 1 м., чим позбавив позивача права вільно користуватися та володіти своєю земельною ділянкою.

Колегія суддів погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції погодитися не може виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 січня 2016 року за № 51598569 власником земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_7, кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1533 га, є ОСОБА_3, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 січня 2016 року № 51598751 (а.с. 6-7).

Власником суміжної земельної ділянки за адресою:АДРЕСА_4 , відповідно до договору дарування земельної ділянки є ОСОБА_8.(т. 1, а.с. 148, 158).

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_2 побудовано житловий будинок з терасою (т. 1, а.с.143-157).

Між сторонами з 2014 року існує земельний спір, крім цього між ними існують правовідносини щодо захисту права власності від порушень, які виникли внаслідок будівництва відповідачем житлового будинку.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування і розпорядження своїм майном.

Так, звертаючись до суду з указаним позовом ОСОБА_3 указувала на те, що ОСОБА_2 допустив порушення будівельних норм при будівництві житлового будинку, відступивши від межі земельної ділянки, яка їй належить на праві власності менше 1 м., чим позбавив її права вільного користуватися та володіти своєю земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Правові наслідки самочинної забудови, здійснені власником на його земельній ділянці встановлюються ст. 376 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно пояснень Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області (далі - Департамент) від 01 листопада 2016 року № 10/10-18/0111/03 встановлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року, від ОСОБА_2 до Департаменту надійшло повідомлення про початок виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_8 (т. 1, а.с.123-125).

Відповідно до вказаного повідомлення будівельний паспорт указаного об'єкту за № 129/92 виданий відділом містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації 26 лютого 2016 року.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Із системного аналізу вищевказаних нормативно-правових актів слідує, що ознаками самочинного будівництва є : відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; об'єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; створення об'єкта з істотними порушеннями будівельних норм та правил.

Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об'єкт нерухомого майна самочинним будівництвом.

Істотними порушеннями будівельних норм і правил слід розуміти недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати , зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі поверхності, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Відповідно до висновку експерта № 8771 судової будівельно-технічної експертизи від 21 березня 2017 року встановлено, що будівництво житлового будинку здійснюється відповідно до проектної документації, яка відповідає вимогам чинного законодавства. Схема забудови земельної ділянки погоджена начальником відділу містобудування і архітектури Києво-Святошинської райдержадміністрації 26 лютого 2016 року та посвідчена печаткою.

Згідно п.3.25 ДБН 360-92** «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстані від межі сусідньої ділянки до найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку або господарської споруди треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на території суміжних ділянок.

Розташування житлового будинку АДРЕСА_10 не відповідає вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва та проектної документації, зокрема, порушено п. 3.25* ДБН 360-92** та схему забудови земельної ділянки на АДРЕСА_9, згідно яких відстань від зовнішньої стіни житлового будинку - об'єкту дослідження до суміжної межі сусідньої земельної ділянки становить 1 м.

За результатами проведення експертизи надано наступні висновки: житловий будинок на АДРЕСА_11 не в повній мірі відповідає проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; здійснити реконструкцію (перебудову) вказаного житлового будинку для усунення виявлених порушень вимог нормативних документів у галузі будівництва без руйнування даного житлового будинку, технічно не можливо (т. 1, а.с.178-187).

Таким чином, вирішуючи спір та задовольняючи вимоги ОСОБА_3 щодо перенесення стіни незакінченого будівництвом житлового будинку, найближчої до межі суміжної земельної ділянки, судом першої інстанції не враховано висновки проведеної у справі будівельно-технічної експертизи, відповідно до якої здійснити реконструкцію (перебудову) вказаного житлового будинку для усунення виявлених порушень вимог нормативних документів у галузі будівництва без руйнування даного житлового будинку, технічно не можливо.

Крім того, відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта, не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом у разі доведеності ним факту створення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Вказана правова позиція зазначена у постанові ВСУ від 19 листопада 2014 року № 6-180цс14.

З урахуванням зазначених обставин, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не доведено, яким чином порушення п. 3.25* ДБН 360-92** при будівництві будинку ОСОБА_2 як суміжного власника земельної ділянки, порушують її права позивачки щодо користування чи розпорядження майном.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, позивачем не доведено належними доказами порушення його прав або інтересів відповідачем, а тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення даного позову.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до норм ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод"Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права та ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що задоволення позовних вимог ОСОБА_3, яка не довела порушення її прав забудовою відповідачем належної йому земельної ділянки може призвести до неправомірного втручання Державою в особі її органів в мирне володіння та користування ОСОБА_2 належного йому майна (житлового будинку).

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, рішення суду таким, що постановлено з неправильним застосування норм матеріального та процесуального права, у зв"язку з чим воно підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задовлення позовних вимог.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів "б", "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, тому сплачений відповідачем судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 2015 грн. 20 коп., підлягають стягненню зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про проведення перебудови об'єкта нерухомості, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб чи істотно порушує будівельні норми і правила відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, прож. АДРЕСА_12 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, прож АДРЕСА_13 ІПН НОМЕР_2 судові витраті по сплаті судового збору в розмірі 2015,20 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв