Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Тимощука О.Я.,
при секретарі Рибачик О.А.,
за участю позивача ОСОБА_1,
провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, -
ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом ВРП № 819592, виданого 02 квітня 2012 року державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 він є власником ? частки квартири № 43, яка знаходить по вул. Фабрична, 5а в м. Рівне.
Інша ? частка квартири № 43, яка знаходиться в будинку № 5а по вул. Фабрична в м. Рівне належить його рідному брату відповідачу ОСОБА_2.
Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 08.02.2012 року на квартиру, спірна квартира є трьохкімнатною, житлова площа квартири 37,8 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 16,6 кв.м., 2-а кімната 11,4 кв.м., 3-я кімната 9,8 кв.м., кухня 7,5 кв.м., вбиральня 1,3 кв.м., ванна кімната 2,9 кв.м., коридор 10,8 кв.м., дві комори по 1,2 та 0,4 кв.м., балкон 1,6 кв.м., лоджія 2,7 кв.м., загальна площа квартири складає 64,1 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані.
Після оформлення спадщини та виготовлення необхідних документів на частку в спірній квартирі, він неодноразово пропонував відповідачу знайти домовленість у порядку користування своїми частками в даній квартирі, пропонував оформити таку домовленість нотаріально, звернутись в БТІ м. Рівне для розподілу квартири (виділення часток), але останній його пропозиції ігнорував, на домовленості не йшов, взагалі не пускав його в дану квартиру, чим порушував його конституційне право на володіння та розпорядження його власністю.
Ним відповідачу неодноразово пропонувались пропозиції по виділенню часток в квартирі згідно технічного паспорта від 08.02.2012 року. Однак, всі його пропозиції відповідач ігнорував, чинить перешкоди у користуванні квартирою (взагалі не пускає його в квартиру), одноосібно, разом із сімєю (дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5) користується нею, а фактично повністю володіє всією квартирою, мирним шляхом вирішити порядок користування квартирою не бажає. Просить встановити порядок користування квартирою № 43 по вул. Фабрична, 5а в м. Рівне, а саме:
- у користування ОСОБА_1 - виділити житлову кімнату площею 16,6 кв.м. (кімната № 4 згідно технічного паспорту на спірну квартиру) разом із лоджією 2,7 кв.м. Спільне користування власниками лоджією не є можливим, так як вихід на лоджію здійснюється лише з кімнати площею 16,6 кв.м.;
- у користуванні ОСОБА_2 залишити житлові кімнати, площею 9,8 кв.м. та 11,4 кв.м. (кімнати №№ 5 та 9 згідно технічного паспорту на спірну квартиру), що складає 21,2 кв.м., що навіть перевищує в натурі розмір його частки в праві власності на квартиру (1/2 частина має відповідати площі у 18,9 кв.м.), а також балкон 2,6 кв.м.;
- в загальному користуванні залишити: кухню - 7,5 кв.м., вбиральню - 1,3 кв.м., ванну кімнату - 2,9 кв.м., коридор - 10,8 кв.м., дві комори по 1,2 та 0,4 кв.м.; зобовязати ЖБК «Венера» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просить їх задоволити.
Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення на його адресу. Про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.
Суд вважає зібраних в справі доказів достатньо для вирішення справи по суті, тому розглядає справу у відсутності відповідача в заочному порядку зі згоди позивача.
Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.
Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом ВРП № 819592, виданого 02 квітня 2012 року державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 позивач є власником ? частки квартири № 43, яка знаходить по вул. Фабрична, 5а в м. Рівне (а.с. 5).
Інша ? частка квартири № 43, яка знаходиться в будинку № 5а по вул. Фабрична в м. Рівне належить відповідачу ОСОБА_2.
Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 08.02.2012 року на квартиру, спірна квартира є трьохкімнатною, житлова площа квартири 37,8 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 16,6 кв.м., 2-а кімната 11,4 кв.м., 3-я кімната 9,8 кв.м., кухня 7,5 кв.м., вбиральня 1,3 кв.м., ванна кімната 2,9 кв.м., коридор 10,8 кв.м., дві комори по 1,2 та 0,4 кв.м., балкон 1,6 кв.м., лоджія 2,7 кв.м., загальна площа квартири складає 64,1 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані (а.с. 7-8).
Після оформлення спадщини та виготовлення необхідних документів на частку в спірній квартирі, позивач неодноразово пропонував відповідачу знайти домовленість у порядку користування своїми частками в даній квартирі, пропонував оформити таку домовленість нотаріально, звернутись в БТІ м. Рівне для розподілу квартири (виділення часток), але відповідач пропозиції позивача ігнорував, на домовленості не йшов, в дану квартиру не пускає, чим порушує конституційне право позивача на володіння та розпорядження його власністю.
Відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні даною квартирою.
Відповідно до частини 1 статті 316, частини 1,2 статті 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ч. 1,2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Пленум Верховного Суду України у пункті 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.
Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ.
Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово- комунальних послуг належать централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Пунктами 10, 13 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати.
Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Пунктом 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» визначено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.
При вирішенні питання щодо встановлення порядку користування квартирою, суд враховує характеристики жилого приміщення, той факт, що власниками по 1/2 частки квартири є сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також враховуючи основний принцип при вирішенні питання щодо встановлення порядку користування майном, визначений ст. 358 ЦК України (відповідність частці), вважає за доцільне та справедливе виділити в володіння та користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступні приміщення:
- ОСОБА_1 - кімнату № 4 площею 16,6 кв.м. разом із лоджією площею 2,7 кв.м;
- ОСОБА_2 - кімнату № 5 площею 9,8 кв.м. та кімнату № 9 площею 11,4 кв.м. разом з балконом 2,6 кв.м. В спільному користуванні позивача та відповідача залишити: кухню площею 7,5 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,9 кв.м., коридор площею 10,8 кв.м., дві комори площею 1,2 кв.м. та 0,4 кв.м.
Вказаний порядок найбільш відповідає ідеальним часткам осіб у праві власності на квартиру, що відповідає змісту ст. 358 ЦК України.
Суд зауважує, що встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, такі частини не перетворюються в об»єкт самостійної власності кожного з них та такі приміщення не завжди можуть точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Така ж правова позиція, викладена у Постанові Верховного суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс13, яку суд зобов»язаний враховувати при виборі правової норми, що підлягає до застосування до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають можливості спільно за домовленістю здійснювати оплату за надані комунальні послуги, відповідно до належної їм частки квартири АДРЕСА_1, тому вказане можливе лише за умови розподілу особових рахунків між співвласниками після встановлення порядку користування житлом.
Проаналізувавши вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог із встановленням фактичного порядку користування спірною квартирою та розподілу особових рахунків між співвласниками.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 1 280,00 грн.
Керуючись ст. 319, 356, 358, 364 ЦК України, ст.ст. 141, 223, 258, 259, 264, 265, 273, 280, 281, 282, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю - задовольнити.
Встановити між співвласниками квартири АДРЕСА_1 порядок користування наступним чином:
- ОСОБА_1 виділити в користування кімнату № 4 площею 16,6 кв.м. разом із лоджією площею 2,7 кв.м;
- ОСОБА_2 виділити в користування кімнату № 5 площею 9,8 кв.м. та кімнату № 9 площею 11,4 кв.м. разом з балконом 2,6 кв.м.;
- кухню площею 7,5 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,9 кв.м., коридор площею 10,8 кв.м., дві комори площею 1,2 кв.м. та 0,4 кв.м. - залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Зобовязати ЖБК «Венера» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру АДРЕСА_1 (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Рівненського
міського суду ОСОБА_6