Постанова

Іменем України

8 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 522/8415/16-ц

провадження № 61-5599 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

особа, яка не брала участі у розгляді справи - ОСОБА_6,

особа, яка не брала участі у розгляді справи - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області у складі суддів: Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Плавич Н. Д., від 10 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання покупцем за договором купівлі-продажу.

Позовну заяву мотивовано тим, що 29 листопада 2005 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки «KiaPicanto», проте внаслідок технічної помилки у цьому договорі замість позивача покупцем зазначена його донька ОСОБА_6, яка його не підписувала, реєстрація автомобіля відбулась поспіхом і про наявність цієї помилки йому стало відомо після проведення всіх фінансових розрахунків за автомобіль, у зв'язку з чим просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу у частині зазначення покупцем ОСОБА_6 і визнати його покупцем за цим договором.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у складі судді Шенцевої О. П. від 17 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Kia Picanto» від 29 листопада 2005 року № 68 в частині зазначення покупцем ОСОБА_6 та визнано покупцем за цим договором ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач визнав позовні вимоги, які не суперечать нормам чинного законодавства, а тому наявні підстави для їх задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_6 і ОСОБА_7 задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_6, яка є покупцем за оспорюваним договором купівлі-продажу транспортного засобу. Крім того, на час розгляду справи власником автомобіля є ОСОБА_7, яку також не було судом залучено до участі у справі у якості третьої особи. Таким чином, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки щодо осіб, які участі у розгляді справи не брали, у зв'язку з чим порушив принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, проте суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії апеляційного провадження залучати осіб у якості сторін.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що допущення технічної помилки в оспорюваному договорі купівлі-продажу було визнано стороною договору ФОП ОСОБА_5, внаслідок якої помилково зазначено його доньку, однак автомобіль він купував особисто за власні кошти та для себе. Договір був відписаний ним особисто, у зв'язку з чим права ОСОБА_6 та ОСОБА_7 рішенням суду першої інстанції порушені не були.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 29 листопада 2005 року між ФОП ОСОБА_5 і ОСОБА_6, остання придбала автомобіль марки «Kia Picanto» за 66 640 грн, при цьому оплата за автомобіль здійснюється у два етапи: 1 етап - оплата до каси продавця 26 656 гривень, що становить 40% ціни товару; 2 етап - оформлення кредита у Банку на суму 39 984 грн.

29 листопада 2005 року на ім'я ОСОБА_6 видано свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, з відміткою про право позивача керувати автомобілем.

Відповідно до довідки-рахунку та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 18 квітня 2013 року, право власності на спірний автомобіль перейшло до ОСОБА_7

За змістом частини другої статті 32 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов'язки.

Відповідно до частини першої статті 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

У пункті тринадцятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову внаслідок його визнання неналежним відповідачем ФОП ОСОБА_5, всупереч вимогам частини четвертої статті 174 ЦПК України, дійшов помилкового висновку, що таке визнання позову не порушує прав сторони оспорюваного договору ОСОБА_6 і теперішнього власника автомобіля ОСОБА_7 При цьому, суд не врахував, що у разі оспорення правочину особою, яка не є його стороною, незалежно від підстав та мотивів оспорення цього правочину, відповідачами у справі за таким позовом є сторони правочину.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що до участі у справі не залучено всіх осіб, права та обов'язки яких стосуються позовні вимоги, зокрема в якості співвідповідача ОСОБА_6, як сторону оспорюваного правочину, та третю особу - ОСОБА_7, яка є власником транспортного засобу, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що на стадії апеляційного перегляду справи у нього відсутня можливість залучити до участі у справі вказаних осіб, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених статтею 303 ЦПК України.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду із позовом до належних учасників справи, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушене.

Доводи касаційної скарги про те, що рішенням суду не були вирішені питання про права та обов'язки ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки судовим рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу спірного автомобіля, в якому вона є покупцем.

Крім того, про наявність цивільного інтересу до предмету позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свідчить судовий спір про право на зазначений автомобіль, розгляд якого триває у Київському районному суді м. Одеси, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на спірний транспортний засіб, визнання недійсними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та договору купівлі-продажу автомобіля.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта