Справа № 163/2467/17
Провадження № 2/163/23/18
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишнівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове нерухоме майно.

Свій позов мотивує тим, що після смерті - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1. Вказану спадщину прийняла його дружина - ОСОБА_3, яка проживала на час відкриття спадщини зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою сільської ради. Однак остання спадщини оформити не встигла, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивач зазначає, що являється єдиним спадкоємцем за заповітом, після смерті ОСОБА_3. Спадщину прийняв, оскільки звернувся до нотаріуса з відповідною заявою. Проте оформити свої спадкові права належним чином не має можливості, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач не з'явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що вони не заперечують щодо задоволення позову.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З довідки виконкому Радехівської сільської ради Любомльського району Волинської області №693 від 02 серпня 2016 року вбачається, що по АДРЕСА_1 постійно проживав і був прописаний ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Витягом з погосподарської книги №8 за 1997 рік стверджується, що по особовому рахунку НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами 1978 року побудови, який належав ОСОБА_2.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3

Отже, після смерті останнього відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Матеріалами спадкової справи доводиться та обставина, що спадкодавець ОСОБА_2 заповіту на випадок своєї смерті не залишив.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_2, спадщину прийняла його дружина - ОСОБА_3. Даний факт стверджується довідкою Радехівської сільської ради Любомльського району Волинської області №693 від 02.08.2016 року та копією свідоцтва про право на спадщину за законом.

Проте, ОСОБА_3 своїх спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 оформити не встигла, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина вищевказаний на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкодавець ОСОБА_3 на випадок своєї смерті залишила заповіт від 27 жовтня 2010 року, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що вона матиме право за законом на момент смерті, заповіла сину племінниці - ОСОБА_1.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, що стверджується копією паспорта серії НОМЕР_4

ОСОБА_1 фактично спадщину прийняв, оскільки подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Проте постановою державного нотаріуса від 27.01.2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_2 останньому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Згідно матеріалів спадкової справи №72/2016, інших спадкоємців немає.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

З копії техпаспорта вбачається, що нерухомі об'єкти, які знаходяться по АДРЕСА_1 були побудовані в 1960 роках.

На час побудови спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Представник відповідача у своїй заяві до суду позов визнав, що в силу ст. 82 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню.

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилось після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 89, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилось після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, що проживає АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Вишнівська сільська рада Любомльського району Волинської області, що знаходиться за адресою: вулиця Незалежності, 84, село Вишнів Любомльського району Волинської області, 44351.

Головуючий: суддя О.С. Павлусь