АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 06.47/796/7/2018 Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/8037/14-ц

08 лютого 2018 року Апеляційний суд м.Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кравець В.А.

- Семенюк Т.А.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши в судовому засіданні заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про роз"яснення ухвали Апеляційного суду м.Києва від 24 грудня 2015 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 листопада 2014 року в цивільній справі за клопотанням стягувача ОСОБА_2 до боржників ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, правонаступником якої є ОСОБА_8, про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду,-

в с т а н о в и в:

Частковим заочним рішенням Суду другої інстанції м.Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 04.05.2011 року в судовому процесі ОСОБА_2 проти ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по справі №11 О 188/10 ухвалено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повинні виплатити позивачу солідарно 9 578,56 євро разом з відсотками у розмірі 12% від цієї суми, починаючи з 01.09.2007 року.

Судом другої інстанції м.Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина 15.02.2012 року в судовому процесі ОСОБА_2 проти ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по справі №11 О 188/10 ухвалено кінцеве заочне рішення, відповідно до якого, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 засуджуються сукупно разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у тому, що вони повинні виплатити позивачеві 9578,56 євро разом із відсотками у розмірі 12% від цієї суми, починаючи з 01.09.2007 року.

28 квітня 2014 року представник за довіреністю ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання часткового заочного та кінцевого заочного рішень Суду другої інстанції м.Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина про стягнення солідарно з громадян України ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 9578,56 євро разом із відсотками у розмірі 12% від цієї суми, починаючи з 01.09.2007 року, що на день звернення з клопотанням складає 7655 євро, на користь ОСОБА_2, громадянина Федеративної Республіки Німеччина.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 21 листопада 2014 року клопотання ОСОБА_2 було задоволено. Надано дозвіл на примусове виконання часткового заочного та кінцевого заочного рішень Суду другої інстанції м.Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 04.05.2011 року та від 15.02.2012 року відповідно №11 О 188/10, про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 326 240,76 грн. та видано виконавчий лист.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_4 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 листопада 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Протокольною ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10.12.2015 року залучено до участі у справі правонаступника померлої ОСОБА_7 ОСОБА_8.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 листопада 2014 року скасовано та постановлено нову ухвалу наступного змісту.

Клопотання ОСОБА_2 задоволено частково.

Надано дозвіл на примусове виконання кінцевого заочного рішення Суду другої інстанції м.Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 15.02.2012 року №11 О 188/10, відповідно до якого: відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 засуджуються сукупно разом з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у тому, що вони повинні виплатити позивачеві 9578,56 євро, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 24 грудня 2015 року становить: 242 049,25 грн., разом із відсотками у розмірі 12% від цієї суми, починаючи з 01.09.2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 30,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 30,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 30,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8, яка є правонаступником ОСОБА_7, на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 30,45 грн.

Ухвалю Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ві 01 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Ухвалу Апеляційного суду м.Києва ід 24 грудня 2015 року залишено без змін.

27 грудня 2017 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала до Апеляційного суду міста Києва заяву, в якій просить роз'яснити ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 24 грудня 2015 року. Зазначала, що на підставі заяви про примусове виконання рішення суду, поданої представником заявника, та виконавчого листа, виданого судом, Подільським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві відкрито виконавче провадження та виконано рішення в частині стягнення основного боргу в розмірі 242 049,25 грн. Однак, відповідно до кінцевого заочного рішення Суду другої інстанції м.Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 15.02.2012 року №11 О 188/10, дозвіл на виконання якого був наданий ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24 грудня 2015 року, з боржників також мають бути стягнуті відсотки у розмірі 12 % від усієї суми, починаючи з 01.09.2007 року. З виконанням рішення суду в частині стягнення відсотків виникли складності, оскільки незрозумілий порядок стягнення 12 відсотків від суми боргу з 01.09.2007 року ( за місяць, чи за інший період). Просила роз"яснити ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року в частині порядку нарахування та стягнення відсотків, а саме, що з боржників підлягають до стягнення 12 % річних ( тобто, щороку), починаючи з 01.09.2017 року.

В судове засідання представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 не з"явилась, про день та час розгляду заяви судом повідомлена у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила, а тому, колегія вважає можливим розгляд заяви у її відсутності.

Боржники ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та правонаступник ОСОБА_6 ОСОБА_10 ОСОБА_11 в судове засідання також не з"явились, про день та час розгляду заяви судом повідомлялись у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд заяви у їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., дослідивши доводи заяви, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз"яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення . Подання заяви про роз"яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред"явлено до примусового виконання.

Зі змісту заяви представника стягувача ОСОБА_2 ОСОБА_3 вбачається, що з кінцевого заочного рішення Суду другої інстанції м.Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 15.02.2012 року №11 О 188/10, дозвіл на виконання якого був наданий ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24 грудня 2015 року, незрозумілий порядок стягнення з боржників 12 відсотків від суми боргу з 01.09.2007 року ( за місяць, чи за інший період). Вважає, що апеляційний суд повинен роз"яснити ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року в частині порядку нарахування та стягнення відсотків, а саме, що з боржників підлягають до стягнення 12 % річних ( тобто, щороку), починаючи з 01.09.2017 року.

Згідно з ч.1 ст.81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних справах у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Частиною 1 статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до ст.390 ЦПК України, який діяв на час постановлення ухвали, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Діючи у відповідності з вказаними вимогами матеріального права та роз"ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України, Апеляційний суд м.Києва ухвалою від 24 грудня 2015 року надав дозвіл на примусове виконання кінцевого заочного рішення Суду другої інстанції м.Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 15.02.2012 року №11 О 188/10, відповідно до якого: відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 засуджуються сукупно разом з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у тому, що вони повинні виплатити позивачеві 9578,56 євро, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 24 грудня 2015 року становить: 242 049,25 грн., разом із відсотками у розмірі 12% від цієї суми, починаючи з 01.09.2007 року.

Ухвала Апеляційного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року є зрозумілою та обгрунтованою, а тому підстав для її роз'яснення немає.

Доводи заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 зводяться фактично до роз"яснення в ухвалі Апеляційного суду мю.Києва від 24 грудня 2015 року кінцевого заочного рішення Суду другої інстанції м.Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччини від 15.02.2012 року №11 О 188/10, що не грунтується на вимогах процесуального законодавства України та нормах Закону України «Про міжнародне приватне право».

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24 грудня 2015 року, відповідно до вимог ст. ст. 369,390 ЦПК України, який діяв на час постановлення ухвали, та ст.ст. 8, 82 Закону України " Про міжнародне приватне право", було лише надано дозвіл на примусове виконання кінцевого заочного рішення Суду другої інстанції м.Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 15.02.2012 року №11 О 188/10, відповідно до якого, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 засуджуються сукупно разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у тому, що вони повинні виплатити позивачеві 9578,56 євро разом із відсотками у розмірі 12% від цієї суми, починаючи з 01.09.2007 року.

Доводи заяви про необхідність роз"яснення ухвали суду та зазначення в ній, що з боржників підлягають стягненню 12 % річних, починаючи з 01.09.2007 року, не грунтуються на вимогах закону. Надаючи дозвіл на примусове виконання рішення іноземного суду, суд не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни. В кінцевому заочному рішенні Суду другої інстанції м.Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 15.02.2012 року №11 О 188/10 не зазначено про стягнення з боржників 12 % річних, а тому таке роз"яснення в ухвалі Апеляційного суду м.Києва від 24 грудня 2015 року призведе до зміни рішення іноземного суду, що є не припустимим.

Відповідно до вимог ч.8 ст.395 ЦПК України, з урахуванням того, що в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті - 9578,56 євро, апеляційний суд визначив цю суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Викладене в заяві про роз"яснення ухвали Апеляційного суду м.Києва від 24 грудня 2015 року клопотання про звернення саме апеляційного суду до Суду другої інстанції м. Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччини через Міністерство юстиції України з метою роз"яснення кінцевого заочного рішенняСуду другої інстанції м.Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 15.02.2012 року №11 О 188/10 не грунтується на вимогах закону та не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз"яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Тобто, саме вказані в ст. 271 ЦПК України особи мають право звернутися до суду, який ухвалив рішення, з заявою про його роз"яснення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що представнику ОСОБА_2 ОСОБА_3 у роз"ясненні ухвали Апеляційного суду м.Києва від 24 грудня 2015 року необхідно відмовити.

Керуючись ст. 271 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 ОСОБА_3 у роз"ясненні ухвали Апеляційного суду м.Києва від 24 грудня 2015 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 листопада 2014 року в цивільній справі за клопотанням стягувача ОСОБА_2 до боржників ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, правонаступником якої є ОСОБА_8, про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 12 лютого 2018 року.

Головуючий: Судді: