Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 202/1992/14-ц

провадження № 61-2644св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

представники позивача: Балашов Олексій Володимирович, Шуліка Аліна Володимирівна, ГолюкТетяна Іванівна, Білоус Андрій Володимирович, Власенко Артем Олександрович, Ярохович Тетяна Анатоліївна, Гринь Костянтин Андрійович,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акцент-банк», ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Зосименко С. Г. від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Черненкової Л. А., Пономарь З. М., Осіян О. М. від 18 січня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акцент-банк», ОСОБА_9 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 28 травня ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_9 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 1 тис. 437 грн 70 коп. зі сплатою процентів за користування кредитним лімітом у розмірі 24 % річних та кінцевим терміном повернення - 27 травня 2007 року.

На виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 20 жовтня 2010 року позивач та ПАТ «Акцент-банк» уклали договір поруки.

Відповідач порушив умови укладеного договору, у зв'язку з чим станом на 29листопада 2013 року наявна заборгованість у розмірі 47 тис. 984 грн 66 коп., з яких 1 тис. 437 грн 70 коп. - заборгованість за кредитом, 14 тис. 492 грн 93 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 276 грн - заборгованість із комісії за користування кредитом, 29 тис. 16 грн 86 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн - пеня (фіксована частина), 2 тис. 261 грн 17 коп. - штраф (процентна складова).

У зв'язку з викладеним ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд стягнути з ОСОБА_9 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 тис. 984 грн 66 коп. та солідарно з відповідачів 10 тис. грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, застосувавши положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», виходив із того, що строк дії кредитного договору від 28 травня 2006 року закінчився 27 травня 2007 року, тому позовна давність за позовом спливла 27 травня 2010 року, а позивач звернувся до суду з позовом 11 лютого 2014 року. При цьому строк виконання зобов'язання за кредитним договором настав 27травня 2007 року, а договір поруки позивач та ПАТ «Акцент-банк» уклали 20 жовтня 2010 року, тобто після закінчення дії основного зобов'язання, тому відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука є припиненою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції правильно не застосував до спірних відносин позовну давність, оскільки заява відповідача про застосування строку позовної давності відсутня в справі, вказавши у своєму судовому рішенні, що банк мав би звернутися до суду за захистом свого права до 28 червня 2010 року включно, а звернувся 11 лютого 2014 року, тобто поза межами строку позовної давності. При цьому суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував позовну давність без заяви про це сторони в справі, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, а не у зв'язку зі спливом позовної давності, керуючись положенням пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

У лютому 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в справі пункт 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин не застосовував, а позовну давність застосував без заяви відповідачів на те.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суди встановили, що 28 травня 2006 року ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_9 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 1 тис. 437 грн 70 коп. на споживчі цілі на строк 12 місяців, з терміном повернення кредиту до 27 травня 2007 року включно та сплатою процентів у розмірі 2,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 23 грн та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 130 грн 70 коп. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 23 по 28 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 159 грн 18 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) (далі - Умови).

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом позичальника в заяві.

Відповідно до пункту 6.1. цих Умов у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1,25 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочення, але не менше 1 грн.

Пунктом 6.3. Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів з будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн та 5 % від суми заборгованості.

У пункті 6.6. Умов указано, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю в 5 років.

Зазначені Умови підписані лише головою ПАТ КБ «Приватбанк» Дубілетом О. В., а позичальником не підписані.

При цьому на момент укладення кредитного договору (28 травня 2006 року) кредитором був ЗАТ КБ «ПриватБанк», і його назву змінено лише 17липня 2009 року на ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до наданого позивачем розрахунку у ОСОБА_9 станом на 29 листопада 2013 року була наявна заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 47 тис. 984 грн 66 коп., 1 тис. 437 грн 70 коп. - заборгованість за кредитом, 14тис. 492 грн 93 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 276 грн - заборгованість із комісії за користування кредитом, 29 тис. 16 грн 86 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн - пеня (фіксована частина), 2 тис. 261 грн 17 коп. - штраф (процентна складова).

Суд апеляційної інстанції також встановив, що в указаному кредитному договорі не було визначено розмір комісії, розмір неустойки.

На виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 20 жовтня 2010 року позивач та ПАТ «Акцент-банк» уклали договір поруки.

Строк дії кредитного договору від 28 травня 2006 року закінчився 27 травня 2007 року, позовна давність за цим договором спливла 27 травня 2010 року, а позивач звернувся до суду з позовом 11 лютого 2014 року.

Відповідно до статті 16 ЦПК України в редакції, яка була чинна на час звернення до суду з позовом, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України в редакції, яка була чинна на час звернення до суду з позовом, позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

При цьому, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства (відповідно до редакцій нормативно-правових актів, які були чинні на час звернення до суду з позовом).

Таким чином, вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Отже в цій справі суди першої та апеляційної інстанцій помилково прийняли до розгляду позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-банк».

Крім того, згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця) їх нарахування, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, а також принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізу норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, можна зробити висновок про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, можливість застосування як загальної, так і спеціальної позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

У справі, яка переглядається, сторони не зверталися із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу.

Таким чином, суд за власною ініціативою не може застосувати позовну давність.

Такий же висновок застосування норма матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року в справі № 6-474цс16.

З огляду на викладене суд першої інстанції, порушивши норми цивільного законодавства та застосувавши позовну давність, не розглянув позов по суті та ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову у зв'язку зі зверненням позивачем до суду з позову після спливу позовної давності, але за відсутності відповідної заяви відповідача (відповідачів) про застосування позовної давності. Указані порушення норм права суд апеляційної інстанції не усунув, указавши при цьому, що в матеріалах справи відсутня заява про застосування позовної давності.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи судові рішення в справі, неправильно застосували норми матеріального права, порушивши норми процесуального права. Тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не відповідають вимогамстатті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їхнього скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» про стягнення заборгованості скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості скасувати, справу передати в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю.В. Черняк