АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» лютого 2018 року

м. Харків

справа № 619/738/17-ц

провадження № 22ц/790/1108/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року в складі судді Калмикової Л.К.,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся до суду з позовами до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки, які в подальшому уточнював.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10 травня 2017 року об'єднано в одне провадження цивільну справу № 619/735/17-ц за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки та цивільну справу № 619/738/17-ц за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що рішеннями Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 26 сесії 5 скликання від 12 вересня 2008 року ОСОБА_1 безоплатно передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1261 га та для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1500 га в АДРЕСА_1.

На підставі вказаних рішень Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримала державні акти на право власності на вказані земельні ділянки НОМЕР_1 від 22 квітня 2009 року та НОМЕР_2 від 25 лютого 2010 року.

Зазначив, що рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року, на підставі яких виготовлені державні акти на право власності на земельні ділянки, постановлені з порушенням вимог чинного законодавства та з перевищенням повноважень Русько-Лозівським сільським головою Дергачівського району Харківської області ОСОБА_2

Зазначив, що факт протиправного вилучення земель сільськогосподарського призначення встановлено у ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню за обвинуваченням голови Русько-Лозівської сільської ради ОСОБА_2

Вказав, що досудовим розслідуванням встановлено, що вищевказані рішення складені та підписані особисто Русько-Лозівським сільським головою ОСОБА_2 без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, про що свідчать постанови Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року та від 11 серпня 2014 року, прийняті за результатами розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України.

Зазначив, що таким чином, вказаним органом місцевого самоврядування відповідні рішення про передачу ОСОБА_1 земельних ділянок не приймалися.

Вказав, що відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області № 10-20.18-0.1-1647/2-17 від 20 березня 2017 року спірні земельні ділянки є земельними ділянками сільськогосподарського призначення та знаходяться за межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області.

При цьому, Русько-Лозівська сільська рада взагалі не була уповноважена на прийняття рішень щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності. Повноваження щодо розпорядження такими землями (на час прийняття спірних рішень) відносилось до виключної компетенції районних державних адміністрацій.

Вважав, що з огляду на відсутність прийнятого у встановленому законом порядку рішення компетентного органу про передачу земельних ділянок у власність відповідне право ОСОБА_1 набуте протиправно. Спірні земельні ділянки вибули з володіння держави, як законного власника, не з її волі, за відсутності згоди позивача та прийнятого компетентним органом виконавчої влади рішення про її передачу в приватну власність.

Зазначив, що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, а тому положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна не застосовується.

Просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_3), загальною площею 0,1261 га НОМЕР_1 від 22 квітня 2009 року, виданий на ім'я ОСОБА_1, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 90; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_4), загальною площею 0,1500 га НОМЕР_2 від 25 лютого 2010 року, виданий на ім'я ОСОБА_1, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 89; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області земельну ділянку площею 0,1261 га (кадастровий номер НОМЕР_3) та земельну ділянку площею 0,1500 га (кадастровий номер НОМЕР_4), розташовані за адресою: АДРЕСА_1; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року у задоволенні позовної заяви керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду заступник прокурора Харківської області подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з позовом прокурор звернувся в межах визначеного законодавством строку.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про вручення учасникам справи судових повісток.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення, з яким погоджується судова колегія, мотивовано тим, що земельну ділянку передано у приватну власність з порушенням вимог земельного законодавства, однак, усунути ці порушення шляхом визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 неможливо у зв'язку із спливом позовної давності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішеннями Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області ХХVI сесії V скликання від 12 вересня 2008 року ОСОБА_1 безоплатно передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1261 га та для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1500 га в АДРЕСА_1.

На підставі вказаних рішень Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримала державні акти на право власності на вказані земельні ділянки НОМЕР_1 від 22 квітня 2009 року та НОМЕР_2 від 25 лютого 2010 року.

Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області № 10-20.18-0.1-1647/2-17 від 20 березня 2017 року спірні земельні ділянки є земельними ділянками сільськогосподарського призначення та знаходяться за межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області.

Постановою Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.366 КК України на підставі Закону України «Про амністію на 2011 рік».

Зазначеною постановою встановлено, що ОСОБА_2 працюючи головою Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області підписав завідомо неправдиві рішення зазначеної ради, на підставі яких були видані відповідні державні акти на право власності на земельні ділянки, в тому числі і державні акти на право власності на земельні ділянки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому судом першої інстанції вірно застосовано правову позицію, викладену у Постанові судової палати у цивільних і кримінальних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року, прийнятої за наслідками розгляду справи № 6-68цс15, яка є подібною до справи, що розглядається.

Так, Верховний Суд України вказав, що Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п.570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

На позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Колегія суддів також застосовує у даному випадку правовий висновок, який викладений у Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-178цс15 по справі за позовом прокурора в інтересах Бучанської міської ради Київської області до фізичної особи про стягнення відновної вартості зелених насаджень, в якій Верховний Суд України при застосуванні норм права стосовно наслідків спливу позовної давності за позовом прокурора про захист державних інтересів, статей 256, 261 ЦК України, вказав, що строк позовної давності є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 57 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Отже прокурор, який за законом діє не у власних, а у державних інтересах, не має статусу самостійного позивача і тому для нього в таких випадках є обов'язковими правила стосовно перебігу строку позовної давності для держави, яка діє в особі відповідного суб'єкта публічного права,(частина 2 статті 2 ЦК України).

Як було встановлено судом у даній справі, порушення земельного законодавства Русько-Лозівською сільською радою при передачі у власність спірних земельних ділянок відбулось у 2008 році. Ці порушення законодавства не були такими, які відбувалися поза відома компетентних уповноважених державою органів, які здійснювали розпорядження земельними ділянками, а також контроль у сфері земельних відносин.

Так, 22 квітня 2009 року та 25 лютого 2010 року на спірні земельні ділянки ОСОБА_1 видано Державні акти на право власності на земельні ділянки, зареєстровані у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 90 та № 89 відповідно.

Другі примірники Державних актів на право власності на земельну ділянку на ім'я відповідача зберігалися в Управлінні земельних ресурсів Дергачівського району Харківської області.

У відповіді Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області № 10-20.18-0.7-3707/2-16 від 04 жовтня 2016 року зазначено, що документацію із землеустрою та державні акти на право власності на земельні ділянки, включаючи спірну ділянку у даній справі, вилучено з архіву Територіального органу земельних ресурсів у Дергачівському районі Харківської області згідно протоколу виїмки від 16 червня 2011 року, тобто після офіційної реєстрації державних актів на право власності на спірні земельні ділянки 22 квітня 2009 року та 25 лютого 2010 року інформація про підстави набуття права власності та власника стала публічною, внаслідок чого відбулося державне визнання і легалізація цього права.

Таким чином, погодження технічної документації із землеустрою, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відбувалось за участю державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при прийняті рішення органом місцевого самоврядування і мали змогу з 22 квітня 2009 року та 25 лютого 2010 року виявити порушення вимог земельного законодавства при передачі у власність земельних ділянок і в межах позовної давності поставити питання про оскарження рішення органу місцевого самоврядування. Тому колегія суддів погоджується з наведеними в рішенні суду першої інстанції висновками з цього приводу.

При цьому колегія суддів також зважає на те, що відповідно до частини 3 статті 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (у редакції, що була чинна на момент виникнення порушення прав держави) місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (у редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Згідно статті 9 вказаного Закону державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснювала Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», заява № 29979/04, при з'ясуванні пропорційності втручання у захищене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право постійного користування на земельну ділянку, Європейський суд послався на своє рішення від 15 вересня 2009 року у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 69, згідно якого у контексті скасування через шість років помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» при виправленні своєї помилки покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно. Крім того, повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу (п.п.71, 73 вказаного рішення Європейського суду від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України»).

Стаття 261 ЦК України передбачає наступні правила про початок перебігу позовної давності: перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства; перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Таким чином, оскільки на момент виникнення порушень прав держави було врегульовано та функціонував механізм виявлення таких порушень через уповноважені державою органи, які після офіційної реєстрації Державних актів про право власності на землю 22 квітня 2009 року та 25 лютого 2010 року мали можливість виявити порушення визначеного законом порядку виділення земельних ділянок ініціювати відповідні процедури перевірки і звернення до суду, у тому числі за допомогою прокуратури, в межах передбаченого у статті 257 ЦК України строку позовної давності, з урахуванням змін, які були внесені до статті 258 вказаного Кодексу про виключення спеціального строку десятирічної позовної давності до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину пунктом 2 Закону України № 4176-VI від 20 грудня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства». Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень передбачено право особи на протязі трьох років з дня набрання чинності цим Законом, 15 січня 2012 року, звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи, і цей строк вже сплив на день звернення прокурора до суду із заявленим по справі позовом.

Той факт, що Головне Управління Держгеокадастру у Харківській області визначено в якості уповноваженого територіального державного органу вже після реєстрації державного акту на спірну земельну ділянку, не впливає на початок перебігу трирічного строку позовної давності, оскільки на той день існував інший уповноважений в цих питаннях державний орган, про що правильно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні, у тому числі прокуратура України, яка мала реальну можливість вчасно дізнатися про порушення державних прав та інтересів, що також випливає із факту вилучення органами слідства відповідних землевпорядних документів ще у 2011 році. У цьому питанні колегія суддів також враховує в якості джерела права наведені вище рішення Європейського суду стосовно обов'язку держави дотримуватися принципів належного врядування і правової (юридичної) визначеності, які є елементами конституційного принципу верховенства права, ст.8 Основного Закону України. З цих підстав колегія суддів не враховує доводи скарги про неможливість встановлення порушення прав та інтересів держави до ухвалення постанов Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року та від 11 серпня 2014 року.

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Золочівського районного суду Харківської області від 07 квітня 2011 року кримінальна справа № 2015/1-90/11 за обвинуваченням ОСОБА_2 була призначена до попереднього судового розгляду, що дає підстави для висновку, що органам прокуратури на той час вже було відомо про порушення інтересів держави у даному спорі.

Враховуючи викладене, органи прокуратури не були позбавлені можливості ініціювати звернення до суду для захисту інтересів держави у межах строку позовної давності, визначеного законом, оскільки невідповідність вимогам закону рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області ХХVI сесії V скликання могла бути встановлена в рамках цивільного судочинства.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Доводи апеляційної скарги, які зведені до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, і яким суд надав відповідну правову оцінку, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 03 березня 2018 року.