Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 173/1475/15-ц

провадження № 61-2698 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс»

відповідач - ОСОБА_1

представник позивача - ЯворськийРоман Ігорович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» на заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області

від 10 грудня 2015 року у складі судді Трофимової Н. А. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року у складі колегії судді: Тамакулової В. О., Деркач Н. М. та Калиновського А. Б.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону України № 2147-VIIIвід 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс фінанс») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16 березня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Платинум банк» (далі - ПАТ «Платинум банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 4 787 грн 75 коп. на термін до 16 вересня 2013 року.

У зв'язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за зазначеним кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом

на 3 липня 2015 року становить 3 769 грн 40 коп. та складається з: 2 869 грн

80 коп. - заборгованість за кредитом, 258 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками, 641 грн 60 коп. - заборгованість по сплаті пені.

Посилаючись на те, що на підставі договору факторингу

від 8 травня 2015 року ТОВ «Кредекс фінанс» набуло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 3 769 грн 40 коп. та судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви.

Заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не

надано належних та допустимих доказів на підтвердження виникнення у ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, наявність заборгованості за кредитним договором у розмірі, заявленому у позові, не доведено обсягу та правомірності відступлення права вимоги до відповідача за договорами факторингу, з урахуванням чого, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у порушення вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення) суд першої інстанції не сприяв повному і всебічному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив позивачу необхідності уточнення правових підстав заявлених вимог та надання доказів. Зазначені порушення процесуального закону призвели до неправильного застосування норм матеріального права та передчасного висновку суду про відмову у задоволенні позову з підстав, викладених у рішенні суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року, ТОВ «Кредекс фінанс» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій допущені порушення норм процесуального права, зокрема, судом першої інстанції не надано оцінки доказам, що підтверджують отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за договором від 16 березня 2011 року, невиконання нею умов зазначеного договору, що призвело до виникнення заборгованості, а також доказів на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ «Кредекс фінанс». Судом апеляційної інстанції у мотивувальній частині рішення не зазначено підстав, з яких скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що 16 березня 2011 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір з обслуговуванням кредитної картки, страхуванням життя, майна та/або подовженої гарантії позичальника, відповідно до умов відповідач отримала кредит у розмірі 4 787 грн 75 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,0001 % річних; комісії за надання кредиту - 304 грн 00 коп., комісії за обслуговування кредиту - 129 грн 00 коп., на термін до 16 вересня 2013 року.

Цільове призначення кредиту - купівля товару (ліжко). Датою видачі Кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку. Відповідно до пункту 2.1 договору, кредит надається банком позичальнику шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок продавця за реквізитами, зазначеними позичальником.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що банк видав кредитні кошти ОСОБА_1 Крім того, ТОВ «Кредекс фінанс» не надало доказів на підтвердження виникнення у нього права вимоги до відповідача.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що воно таким вимогам процесуального закону не відповідає, оскільки суд першої інстанції, у порушення вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) не сприяв повному і всебічному розгляду справи, не роз'яснив сторонам їх права та обов'язки не правильно визначив правовідносини, що виникли між сторонами, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс фінанс».

Згідно зі ст. 213 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В пункті 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК, у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень), визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Увалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, не звернув увагу на те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а для повного та всебічного розгляду справи необхідно дати оцінку всім доводам та запереченням сторін.

У силу наданих ЦПК повноважень, апеляційний суд міг усунути допущенні судом першої інстанції порушення норм процесуального права, однак такі вимоги не виконав, а обмежився лише посиланням на неналежне встановлення судом першої інстанції предмета та підстав заявлених вимог, не роз'яснення можливості уточнення правових підстав заявлених вимог та не виконання судом вимог, передбачених частиною четвертою статті 10 ЦПК України. При цьому у порушення зазначених вище процесуальних норм, без наведення мотивів ухваленого рішення, послався на передчасність висновків суду першої інстанції, та не навівши відповідних обгрунтувань свого рішення, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з підпунктом першим частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що судами попередніх інстанцій не встановленні фактичні обставини для правильного вирішення справи, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими, а тому в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав неналежного дослідження зібраних у справі доказів. Під час нового розгляду справи, судам належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін, та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 400, 402, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» задовольнити частково.

Заочне рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г.І. Усик