Провадження № 2/127/5437/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: судді Бойка В.М.,

за участю секретаря Ревтюх О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до управління патрульної поліції м. Вінниці про відшкодування майнової і моральної шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 до управління патрульної поліції м. Вінниці про відшкодування майнової і моральної шкоди з вимогами стягнути з управління патрульної поліції м. Вінниці на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 1 769,40 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000 грн., а всього 51 769,40 грн., завдану протиправними діями працівників патрульної поліції м. Вінниці.

Позов мотивовано тим, що 13.07.2016 року поліцейським роти №2 батальйону УПП ОСОБА_2 складений акт № 3768 огляду та тимчасового затримання належного позивачу на праві власності легкового автомобіля марки «Черрі- Амулет», державний знак АВ 7040АК «за порушення правил дорожнього руху ст. 121.», ( за порушення правил стоянки, що робить неможливим рух інших транспортних засобів ) хоча як вказує позивач ОСОБА_3 дорожнього руху не містять статті 121, автомобіль незаконно за допомогою евакуатора доставлено на штрафмайданчик по вулиці Ботанічна 28 ( ОСОБА_4,17.).

Позивач зазначає, що відповідач своїми протиправними діями, порушив ЗУ «Про національну поліцію» під час виконання своїх обов'язків. Оскільки, тимчасове затримання транспортного засобу дозволяється за наявності наступних обставин,- це порушення правил зупинки, стоянки, що створює перешкоди дорожньому руху, загрозу безпеці руху або суттєво перешкоджає дорожньому руху, - відповідач не врахував, що автомобіль знаходився не на проїзній частині, а біля під'їзду його будинку по вулиці Келецькій 78-А. Проте, в акті на думку позивача відповідач навмисно вказав зовсім іншу адресу,- вул. Келецька 78. При здійсненні своїх незаконних дій відповідачем про тимчасове затримання автомобіля в порушення цієї статті не був складений протокол про адміністративне правопорушення. Крім цього, розміщення автомобіля позивача не перешкоджало дорожньому руху на прибудинковій території і автомобіль позивача зазначеною статтею заборонено доставляти зберігання на штраф майданчик.

Позивач вказує, що при евакуації його автомобіля відповідач порушив його права як власника автомобіля та Конституційні права і свободи громадянина, враховуючи те, що позивач інвалід 2-ї групи по хворобі серця саме в той час викликав швидку, потребував медичної допомоги, про що повідомив поліцейських. Замість того, щоб йому допомогти, відповідач позбавив права користуватись власністю, евакювавши протиправно автомобіль та склав протокол, про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП за постановою від 10.10.2016 р Вінницького міського суду позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Дана постанова переглядалась в апеляційному порядку за наслідками розгляду скасована, та закрито провадження в справі.

Позивач зазначає, що між противоправною поведінкою відповідача та завданою йому матеріальною та моральною шкодою є причинний зв'язок, що є обов'язковою умовою відповідальності Управління патрульної поліції у м. Вінниці оскільки, внаслідок тимчасового затримання автомобіля марки «Черрі- Амулет», державний знак НОМЕР_1, позивачем за послугу в зберіганні автомобіля на штраф-майданчику сплачено 1032 грн., за послуги евакуатора 720 грн., 17,40 грн. комісії банку, всього 1 769,40 грн., таким чином, незаконними діями відповідача позивачу завдано майнову шкоду в розмірі 1 769,40 грн. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 50 000 грн., яка, як вказує позивач виразилась в емоційних та душевних стражданнях, що негативно позначилось на його психічному стані здоров'я, протиправні дії відповідача порушили звичний життєвий уклад, виникла необхідність для захисту своїх прав в суді, загострилась хвороба серця.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав вказаних у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надавши письмові заперечення, з тих підстав, що відповідно до звернення ОСОБА_5 на лінію «102», щодо припарковано авто її сусіда (позивача), дане звернення було зареєстровано №38050 від 13.07.2016, дана інформація підтверджує факт істотного перешкоджання для руху автомобілем позивача, що у сукупності із ознаками алкогольного сп'яніння давало достатньо підстав для евакуації даного ТЗ. Крім того, того ж дня відносно позивача було складено постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 №159445 від 13.07.2016 року. За ч. 1 ст. 126 КУпАП. Щодо виклику швидкої допомоги позивачем, то слід зазначити, що відповідно до Постанови Апеляційного суду Вінницької області від 19.01.2017 року №127/15395/16-гі швидка допомога відповідно до довідки прибула на виклик позивача о 22:35 хв. та перебувала там до 23:30 год. Акт огляду та затримання транспортного засобу складався інспектором 21:15 год., і до виклику швидкої допомоги залишалось більше години, і адміністративні матеріали складалися до приїзду ШМД. Враховуючи вищевикладене працівники поліції діяли в порядку та в спосіб передбачений законами та іншими нормативно-правовими документами. ( а.с .32-33)

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено, що 13.07.2016 року інспектором роти №2 батальйону УПП ОСОБА_2 складений акт № 3768 огляду та тимчасового затримання належного позивачу на праві власності легкового автомобіля марки «Черрі- Амулет», державний знак АВ 7040АК «за порушення правил дорожнього руху ст. 121.» ( за порушення правил стоянки, що робить неможливим рух інших транспортних засобів ) ( а.с. 5)

Суд бере до уваги, що як вказали в судовому засіданні сторони позивач не оскаржував постанову в справі про адміністративне правопорушення від 13.07.2017р. передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, та сплатив штраф за дане правопорушення.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області про адміністративне правопорушення від 10.10.2016р. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст 130 КУпАП позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Дана постанова переглядалась в апеляційному порядку за наслідками розгляду скасована, та закрито провадження в справі. ( а.с. 6-8)

Суд бере до уваги надане позивачем пенсійне посвідчення видане 23.03.2016р. з якого вбачається що позивач отримує пенсію призначену за вислугу років, є інвалідом другої групи, та має серцеві захворювання, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 9-12), проте доказів про те, що хвороба загострилась внаслідок неправомірних дій відповідача суду не надано.

Позивачем на підтвердждення суми матеріальної шкоди надано до суду квитанції оплачені за послугу зберігання автомобіля на штраф-майданчику сплачено 1032 грн., за послуги евакуатора 720 грн., 17,40 грн. комісії банку, всього 1 769,40 грн. (а.с.30)

ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майновий збиток, нанесений неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, особистим немайновим травам фізичної або юридичної особи, а також збиток, нанесений майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об'ємі особою, яка його нанесла.

ч.1 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд звертає увагу, що в процесі розгляду даної справи сторонам розяснювалось положення ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в тому числі право щодо визначення сторін, зокрема визначення відповідача, є прерогативою позивача, оскільки відповідач - управління патрульної поліції м. Вінниці є органом державної влади, а отже, у разі визнання його дій неправомірними та прийняття рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди, дані кошти стягуються за рахунок державного бюджету, стягнення яких здійснюється за участі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, яке позивачем не визначено стороною по справі.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування вимог вказаних в позові, в тому числі доказів щодо наявності причинно-наслідкового звязку стосовно того, що саме протиправними діями відповідача спричинено понесення позивачу шкоди, доводи позивача грунтуються на припущеннях, а отже задоволенню не підлягають.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Визначаючись, щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50 000грн., суд враховує а.1 п.9 Постанові Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., яким визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до а. 2, п.5 вищевказаної обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач зазначає, що йому спричинено моральну шкоду, що виразилась в душевних стражданнях, погіршенні здоров'я суд, вважає, що позивачем на надано доказів, щодо, наявності причинного зв'язку між завданою йому моральною шкодою і діями відповідача в її заподіянні, а отже доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та грунтуються на припущеннях, а тому задоволенню не підлягають.

Питання судових витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 15, 22,23,319, 322,1166,1167, ЦК України, а п.9 Постанові Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., , ст.ст. 10, 12, 13, 259, 260, 263, 265, ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до управління патрульної поліції м. Вінниці про відшкодування майнової і моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя :