Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 520/16499/14-ц

провадження № 61-5813св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя - доповідач)

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Злагода»,

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Злагода» на рішення Київського районного суду міста Одеси в складі судді Луняченка В. О. від 03 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області в складі колегії суддів: Варикаші О. Д., Станкевича В. А., Ступакова О. А. від 11 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII від «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2014 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Злагода» (далі - ОСББ «Злагода») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 10 938 грн 44 коп.

Позовна заява мотивована тим, що між ОСББ «Злагода» та ОСОБА_2 07 січня 2009 року було укладено договір оренди допоміжного приміщення будинку АДРЕСА_1, яке знаходиться на балансі ОСББ. Відповідно до розрахунку заборгованості, за час оренди у споживача послуг - орендаря технічного поверху, площею 58 кв. м, виникла заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, а саме: вивіз сміття, користування холодною та гарячою водою, електроенергією, користування ліфтами, витрати пов'язані із обслуговуванням будинку та прибудинкової території та витрати на капітальний ремонт будинку, у загальному розмірі 10 938 грн 44 коп., які позивач і просив стягнути з останньої.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 03 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки відповідно до умов договору оренди допоміжного приміщення від 07 січня 2009 року орендар зобов'язаний сплачувати за фактично спожиті комунальні послуги (водопостачання та водовідведення, електропостачання) за показаннями лічильників, встановленими за рахунок орендаря протягом місяця після підписання акта прийому-передачі допоміжного приміщення, проте такого акта між сторонами не складалося, у приміщенні відсутні електропостачання та підключення води, що підтверджується актом про фактичний стан допоміжного приміщення, а умов стосовно сплати інших послуг, а саме: утримання будинку та прибудинкової території, користування ліфтами, капітальний ремонт будинку тощо, у договорі не зазначено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСББ «Злагода» відхилено, рішення Київського районного суду міста Одеси від 03 листопада 2015 року залишено без змін.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що в спірному допоміжному приміщенні проживає не відповідач, а інші повнолітні особи з неповнолітніми дітьми, до яких позовні вимоги позивачем не пред'являються, а з копій квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг, на які посилається позивач (а. с. 39-46), не вбачається, що ці послуги сплачувалися за користування спірним допоміжним приміщенням, і позивачем не надано доказів, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг в спірному допоміжному приміщенні з інших правових підстав, окрім вказаного договору оренди.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСББ «Злагода» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідно до пункту 9.1 договору оренди від 07 січня 2009 року вказаний договір діє протягом 5-ти років, проте він нотаріально не посвідчений, а тому є нікчемним, а також не взяли до уваги, що у спірному приміщенні проживає сім'я відповідача з 2009 року і є споживачами житлово-комунальних послуг, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надішли заперечення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, у яких остання просить відхилити касаційну скаргу, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін, посилаючись на те, що судами повно та всебічно досліджено і оцінено обставини справи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Судом установлено, що балансоутримувачем багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (а. с. 8).

07 січня 2009 року між ОСББ «Злагода», в особі голови правління ОСОБА_4, та ОСОБА_2, було укладено договір оренди допоміжного приміщення багатоквартирного будинку - приміщення технічного поверху № 1701, площею 58 кв. м.

Відповідно до пункту 9.1 договору указаний договір діє з дня вступу орендаря у користування приміщенням відповідно до пункту 2.1 цього договору - 07 січня 2009 року до 07 січня 2014 року.

Обґрунтовуючи позов, ОСББ «Злагода» посилається на те, що ОСОБА_2 фактично користується спірним приміщенням з 2009 року та частково оплачувала отримувані комунальні послуги, проте у зв'язку із неналежним виконанням нею своїх зобов'язань утворилась заборгованість у розмірі 10 938 грн 44 коп., яка складається із заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, заборгованості з водопостачання та водовідведення та заборгованості за послуги з вивезення ТПВ, що підтверджується довідкою про вартість наданих послуг станом на 01 липня 2014 року (а. с. 5), у зв'язку із чим просило стягнути вказану заборгованість з останньої.

Пунктами 4.3, 4.4 зазначеного договору визначено, що орендар зобов'язаний сплачувати за фактично спожиті комунальні послуги (водопостачання та водовідведення, електропостачання) за показаннями лічильників, встановленими за рахунок орендаря протягом місяця після підписання акта прийому-передачі допоміжного приміщення багатоквартирного будинку, для чого укласти договори з організаціями-надавачами послуг, та укласти договір на вивіз відходів від діяльності з організацією-надавачом послуг.

Згідно з актом про фактичний стан допоміжного приміщення, яке передано в оренду відповідачу, складеному головою правління та членом правління (без зазначення дати його складення), зазначено, що у приміщенні відсутні електропостачання та підключення води (а. с. 76).

За положеннями статтей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що оскільки умов щодо сплати інших послуг, а саме, утримання будинку та прибудинкової території, користування ліфтами, капітальний ремонт будинку, у договорі не зазначено, а відомостей щодо змін та доповнень до договору, а також складення акта прийому-передачі вказаного приміщення суду не надано, то нарахування позивачем заборгованості за такі види житлово-комунальних послуг є безпідставними та не ґрунтується на вимогах закону.

Матеріали справи не містять відомостей про складення між сторонами акта прийому-передачі вказаного приміщення, а згідно з актом про фактичний стан допоміжного приміщення, яке передано в оренду, у приміщенні відсутні електропостачання та підключення води.

Тому висновки судів про недоведеність позивачем факту надання відповідачу послуг з електропостачання та водовідведення, що виключає відповідальність останнього сплачувати їх вартість, узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги про те, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено фактичне отримання відповідачем житлово-комунальних послуг, про стягнення заборгованості по яким заявлено позов, що є його процесуальним обов'язком. А умови стосовно сплати інших послуг, а саме: утримання будинку та прибудинкової території, користування ліфтами, капітальний ремонт будинку тощо, у договорі не зазначено, тому відповідач і не може нести обов'язку щодо сплати їх вартості.

Тому висновки судів попередніх інстанцій про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані, а наданим суду доказам дана належна правова оцінка.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Злагода» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 03 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило