Справа № 214/2656/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 лютого 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі Євтушенко В.С., Рендюк Н.В., Джемерчук О.В, ОСОБА_1

за участю позивача ОСОБА_2

за участю представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4

за участю відповідача ОСОБА_5

за участю представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5, в якому просить: стягнути з ОСОБА_5СМ. за договором позики на свою користь грошові кошти у сумі 10000 грн. 00 коп. та судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову наводить наступне. 20 листопада 2015 року він, позивач, надав у позику ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 3 тис. грн., про що останнім написана власноруч розписка. 25 листопада 2015 року ОСОБА_7 повторно звернувся до нього із проханням надати в позику грошові кошти в сумі 7000 грн., про що в розписці в складеній раніше зроблений відповідний запис. Таким чином, загальна сума позики становить 10000 грн. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, також самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) в строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із розписки, мною неодноразово ОСОБА_7 надавалися в позику грошові кошти, які він своєчасно повертав. Проте, як йому, позивачу, стало відомо, 29 грудня 2015 року ОСОБА_7 помер. На неодноразові звернення до спадкоємця першої черги його сина - ОСОБА_5, останній постійно відмовляв. Відповідно до норм ст.ст. 11, 525 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, акти цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст.ст. 610,611 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 608 ЦК України зобовязання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Перелік зобов'язань, які, не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за договором позики входять до складу спадщини. За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Вказує, що аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі відповідних норм Закону до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про стягнення заборгованості, в даному випадку за договором позики. На теперішній час йому, позивачу, відомо, що відповідач є єдиним спадкоємцем, оскільки дружина ОСОБА_7 відмовилась від прийняття спадщини на користь свого сина ОСОБА_8, тобто відповідача. Крім того, розпискою не зазначено період погашення боргу, тому вважає, що має право на теперішній час звернутися до суду на підставі ч. 1 ст. 1282 ЦК України за захистом свого порушеного права.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та підтвердив його зміст. Крім того, пояснив, що ОСОБА_7 вирішив купити новий автомобіль, так як його автомобіль потрапив в аварію. Тому він, позивач, надав в борг ОСОБА_7 7000 грн., цей борг ОСОБА_7 повернув. Пізніше, для ремонту автомобіля та святкування дня народження ОСОБА_7 отримав в борг від нього, позивача 10000 грн. Дізнавшись, що ОСОБА_7 помер він, позивач, звернувся до відповідача з проханням повернути борг. Відповідач запропонував віддати 5000 грн., а 5000 грн. простити, на що він, позивач не погодився. Про повернення боргу він, позивач, та відповідач розмовляв в вересні 2016 року, біля автовокзалу, при розмові ніхто присутнім не був. Доповнивши пояснення після огляду записів (а.с.4), зазначив, що у ОСОБА_7 був ювілей, останній попросив гроші на святкування та на запасні частини, усього 10000 грн. Ці гроші він, позивач, дав ОСОБА_7 в один день за два рази. Після смерті ОСОБА_7 у нього залишилися дружина, син та сестра. З позовом до ОСОБА_5 звернувся тому, що дружина померлого відмовилася від спадщини. Остання йому, позивачу, надавала обіцянку віддавати борг.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та підтвердив його зміст.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що ніякого відношення до позову не має. Автомашиною, яка належала його померлому батьку ОСОБА_7, він, відповідач, не користується. Він, відповідач, не обіцяв ОСОБА_2 повернути борг. Після того, як помер ОСОБА_7, розмовляв з позивачем по телефону, останній розповідав про борг, на що він, відповідач, пояснив, що з цим питанням розбереться пізніше. В вересні 2016 року зустрічався з позивачем, останній показував якісь записи, під час зустрічі він, відповідач, не обіцяв позивачу щось віддати.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та при цьому пояснив, що позивач не предявляв відповідачу вимогу про повернення боргу. Наявність боргу не визнає, факт передачі позивачем грошей в борг ОСОБА_7 не визнає. Оглянувши записи (а.с.4) пояснив, що не знає, чи є в цих записах підписи ОСОБА_7 Визнає, що дружина ОСОБА_7 відмовилися на користь відповідача від спадщини. Також підтвердив зміст своїх письмових заперечень (а.с.33-38), відповідно до яких згідно ст. 1281 ч.4 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені частиною другою те третьою цієї статті, позбавляються права вимоги. Вказує, що ОСОБА_2 такої вимоги взагалі не предявив. Позивач, якщо дійсно є кредитором ОСОБА_7, повинен був протягом 6 місяців, чи у виключних випадках року, предявити вимоги до відповідача, якщо останній є спадкоємцем ОСОБА_7 та прийняв спадщину. Вважає, що позивач обрав не передбачений законом спосіб захисту своїх прав. Вказує, що борг можливо стягнути з боржника, а не зі спадкоємця боржника, який розраховується в даному випадку виключно в межах прийнятого майна тобто майном. Вказує, що ОСОБА_5 не є стороною договору позики, ніколи його не укладав, від ОСОБА_2 не отримував, зобовязань повернути їх на себе, не брав. Звертає увагу на те, що в розписці зазначено про отримання в борг ОСОБА_7 50000 грн. від ОСОБА_2 27 вересня 2015 року з терміном повернення 27 жовтня 2015 року. Наполягає, що ОСОБА_7 на момент смерті боргів не залишив, відповідачу невідомо про укладення договорів позики. Представлена як доказ розписка, є досить незрозумілою.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що позивачку та відповідача знає, стосунки з ними нормальні. Якось в 2016 році йому, свідку, ОСОБА_2 робив масаж, в цей час прийшов ОСОБА_7 Він, свідок, чув, як ОСОБА_7 просив у ОСОБА_2 гроші в борг, на що ОСОБА_2 відповів: «Без проблем» і щось передав ОСОБА_7А, а останній сказав: «Я тобі винен десять тисяч». При цьому бачив, як ОСОБА_2 або ОСОБА_7 щось писав.

У судовому засіданні також безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розписка (а.с.4, 15), свідоцтво про смерть (а.с.5, 16), повідомлення (а.с.50).

Також у судовому засіданні оглянутий оригінал розписки (а.с.4, 15).

Під час розгляду справи заявлялися такі клопотання: представником позивача 19 липня 2017 року та 15 вересня 2017 року про відкладення розгляду справи, які задоволені; представником позивача 10 жовтня 2017 року про витребування доказів та 3 листопада 2017 року про надання відповідачем пояснень особисто, які задоволені; представником позивача про допит в якості свідка дружини померлого, яке відхилено; про надання можливості вирішити справу мирним шляхом, яке задоволено; 5 лютого 2018 року позивачем про накладення арешту на майно відповідача та про визнання ОСОБА_10І третьою особою, які відхилені; позивачем 5 лютого 2018 року про допит свідка ОСОБА_9,, яке задоволено. Представником відповідача 21 листопада 207 року заява про відвід головуючому, у задоволення якої відмовлено.

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належним доказом розписку (а.с.4, 15), так як він стосується заявленої вимоги, а саме, отримання ОСОБА_7 грошей від позивача.

Суд вважає належними доказами свідоцтво про смерть (а.с.5, 16), повідомлення (а.с.50), так як ці докази стосується обставин, що підлягають встановленню, а саме смерті ОСОБА_7 та прийняття після його смерті спадщини.

Показання свідка ОСОБА_9, суд вважає належним доказом, так як цей доказ стосується обставин, що підлягають встановленню, а саме передачі грошей позивачем ОСОБА_7

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази та показання свідка ОСОБА_9 допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_9 є достовірними, так як у судовому засіданні не встановлено підстав, з яких би свідок надавала неправдиві показання.

Суд вважає достовірними доказами свідоцтво про смерть (а.с.5, 16), повідомлення (а.с.50).

Розписку (а.с. 4, 15), як доказ отримання ОСОБА_7 від позивача 10000 грн. суд вважає недостовірним доказом, оскільки сторона відповідача заперечує наявність в розписці підпису ОСОБА_7, а позивачем ця обставина не доведена. Крім того, відповідно в розписці вказано, що ОСОБА_7 27 вересня 2017 року взяв в борг у ОСОБА_2 50000 грн. Нижче тексту про передачу 50000 грн. мається декілька записів «отримав, одолжив» з такими датами: «12.10.15, 07.11.15, 20.11.15, 25.11.15» з зазначенням різних сум, при цьому не зазначено хто саме та від кого отримав гроші. Збоку вказаної розписки маються записи з зазначенням цифр та запис такого змісту: 70000 грн. віддав», при цьому не зазначено хто саме та від кого отримав та хто кому передав гроші.

Пояснення позивача про те, що ОСОБА_7 на час смерті повинен був йому повернути 10000 грн., що відповідач пропонував повернути 5000 грн. не підтверджені належними доказами, а тому судом не приймаються до уваги.

Пояснення відповідача про те, що дружина померлого відмовилася від спадщини, не підтверджені належними доказами, а тому судом не приймаються до уваги.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ОСОБА_7 помер 29 грудня 2015 року, відповідач є сином померлого, що встановлено на підставі свідоцтва (а.с.5, 16), визнається сторонами.

У позивача маються записи, як стосуються різних сум грошей.

Позивач та ОСОБА_7 розмовляли в присутності ОСОБА_9 про передачу позивачем грошей ОСОБА_7, останній визначав наявність боргу.

Позивач після смерті ОСОБА_7 спілкувався з відповідачем з приводу повернення грошей, останній не надавав згоди на це.

До взаємин між сторонами належить застосувати норми ЦК України.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.Як передбачено ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У судовому засіданні позивачем не доведено, що ОСОБА_7 отримав від нього 10000 грн. Представлена позивачем розписка визнана судом недостовірним доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позивальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У судовому засіданні позивачем не доведено, що ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_2 в борг 10000 грн. а тому суд приходить до переконання, що ОСОБА_7 не зобовязаний був повернути позивачу вказану суму.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Перелік зобов'язань, які, не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України. За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги; кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги; якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Згідно ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, зобов'язання за договором позики входять до складу спадщини. Судом встановлено, що відповідач є спадкоємцем померлого ОСОБА_7, після смерті якого 29 грудня 2015 року відкрилася спадщина. Також судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_7 останній не був зобовязаний повернути позивачу 10000 грн. У судовому засіданні не встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 не встановлено чи є у спадкодавця майно, яке підлягає спадкуванню.

Отже, у судовому засіданні не встановлено обставин, відповідно до яких відповідач зобовязаний повернути позивачу 10000 грн., не встановлено, що відповідач порушує права позивача.

Відтак, вислухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача та його представника, показання свідка ОСОБА_9, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 13 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

При цьому суд також враховує, що згідно ст. 15 ЦК України, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, але у судовому засіданні не встановлено, що відповідач порушує права позивача.

Відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн. 00 коп., оскільки суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст.15, 526, 1046, 1047, 1049, 1216, 1218, 1219, 1220, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 133, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14 лютого 2018 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов