АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

3 березня 2018 року

м. Харків

справа № 621/1358/17

провадження № 22-ц/790/1432/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Бровченка І.О., Маміної О В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 17 листопада 2017 року у складі судді Бібіка О.В.,-

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року позивач звернулася з вказаним позовом, просила суд визначити порядок користування квартирою, виділивши їй у користування на належну на праві власності в порядку спадкування за заповітом 1/4 частину квартири - житлову кімнату №3, площею 13,80 кв.м., а відповідачам на належну кожній з них на праві власності 1/4 частину квартири - житлову кімнату №1, площею 10,30 кв.м. та житлову кімнату №2, площею 16,50 кв.м.. Допоміжні приміщення, а саме кухню, площею 5,30 кв.м., ванну кімнату, площею 2,00 кв.м., вбиральню, площею 0,9 кв.м., коридор 8,40 кв.м., вбудовану шафу, площею 0,20 кв.м. - залишити в загальному користуванні та стягнути з відповідачів судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що виник спір щодо користування квартирою АДРЕСА_1 що розташована на першому поверсі 5-ти поверхового багатоквартирного будинку та складається з 3-х кімнат, загальною площею 57,40 кв.м., житловою площею 40,60 кв.м.

Вказана квартира, належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності, фактично склався порядок користування за яким позивач користується жилою кімнатою № 3, площею 13,80 кв.м., а відповідачі користуються кімнатою № 1, площею 10,30 кв.м. та кімнатою № 2, площею 16,50 кв.м. В загальному спільному користуванні знаходяться допоміжні приміщення квартири - кухня площею 5,30 кв.м., ванна кімната 2,00 кв.м., вбиральня 0,90 кв.м., коридор 8,40 кв.м. та вбудована шафа 0,20 кв.м..

Внаслідок неприязних стосунків, що склались, домовленість між сторонами щодо порядку користування спірною квартирою, відсутня та час від часу з цього приводу виникають конфлікти.

Вважає за необхідне встановити порядок користування спірним житловим приміщенням, для сплати коштів на утримання квартири та комунальні послуги лише за ту частку квартири, яка знаходиться у фактичному її користуванні.

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 17 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не було надано належних доказів у вигляді висновку експерта чи спеціаліста у галузі будівельно-технічних знань щодо можливих варіантів визначення порядку користування спірною квартирою.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу вказує, що суд ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не вирішив спір по суті заявлених позовних вимог не визначившись, що предметом спору є право користування житловим приміщенням, а не порядок утримання спільного майна.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції безпідставно послався на те, що не було надано висновку експерта про можливі варіанти визначення порядку користування спірною квартирою.

Суд ухвалюючи рішення не навів правового обґрунтування та не взяв до уваги фактичні обставини справи та надані докази.

Вказує, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства і ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Суд ухвалюючи рішення не вирішив спір по суті заявлених позовних вимог і безпідставно послався на відсутність висновку експерта про можливі варіанти визначення порядку користування спірною квартирою, оскільки для вирішення спору по суті не потрібні спеціальні знання в будь якій галузі.

За таких обставин ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, допущені порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового про часткове задоволення.

На спростування висновків суду, судова колегія зазначає таке.

Судовим розглядом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.10.2006 та згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилося після смерті 10.01.2007 ОСОБА_5, належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частині ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 9).

Відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12191670 від 18.10.2006 право власності ОСОБА_1 зареєстровано КП "Зміївське БТІ" у книзі 39 під номером 3746 на 1/4 частини квартири (а. с. 10-12).

Згідно копії технічного паспорту на квартиру, плану квартири та технічної характеристики спірна квартира розташована на першому поверсі 5-ти поверхового багатоквартирного будинку та складається з 3-х кімнат, загальною площею 57,40 кв.м., житловою площею 40,60 кв.м., у тому числі, 1 кімната - 10,30 кв.м., 2 кімната - 16,50 кв.м., З кімната - 13,80 кв.м., кухні, площею 5,30 кв.м., ванної кімнати, площею 2,00 кв.м., вбиральні, площею 0,90 кв.м., коридору 8,40 кв.м., вбудованої шафи, площею 0,20 кв.м. (а.с. 13).

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 356, ч. 1-3 ст. 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок житлового будинку з володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно ст. 155 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15, визначено, що відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим. Допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Доводи скарги, що суд ухвалюючи рішення не навів правового обґрунтування та не взяв до уваги фактичні обставини справи та надані докази, судова колегія приймає, оскільки вони спростовують висновки суду.

З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду першої інстанції є таким, що підлягає скасуванню з ухваленям нового про часткове задоволення позову.

Так, позивачу належить на праві власності ? частина квартири житловою площею 40,60 кв.м., її реальна частка має становити 10,15 кв.м., проте вона користується, як сама вказує у своєму позові кімнатою 13,80 кв.м., яка є більшою за площею.

З врахуванням того, що захист прав позивача не може відбуватись за рахунок інших осіб , судова колегія виходячи із засад виваженості і справедливості , вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги і виділити в користування позивачу кімнату №1 площею 10,3 кв.м. При цьому, судова колегія допускає можливість відходу в незначних обсягах від відповідності реальної частки позивача від ідеальної у зв»язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, оскільки кімнати площею 10,15 кв.м. не існує.

З огляду на це, відповідачам в користування слід залишити кімнати №2 площею 16,5 кв.м. та кімнату №3 площею 13,8 кв.м. в спірній квартирі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 17 листопада 2017 року- скасувати і ухвалити нове. Позов задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1

Виділити у користування ОСОБА_1 на належну їй у праві власності ? частину квартири АДРЕСА_1 житлову кімнату №1 площею 10,30 кв.м.

Виділити у користування ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на належну кожній з них ? частину квартири АДРЕСА_1 житлові кімнати №2 житловою площею 16,50 кв.м. та №3 житловою площею 13,80 кв.м.

Допоміжні приміщення: кухню площею 5,30 кв.м., ванну кімнату площею 2,00 кв.м., вбиральню площею 0,90 кв.м., коридор 8,40 кв.м., вбудовану шафу площею 0,20 кв.м. -залишити в загальному порядку.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

О.В. Маміна

Повний текст постанови

складено 3 березня 2018 року.