Категорія 46 Номер провадження 22-ц/775/27/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 241/135/17

Головуючий у 1 інстанції Демочко Д.О.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.,

секретар Герасимова Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 07 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення та вселення,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про виселення ОСОБА_2 з житлового будинку, розташованого в смт. Мангуш Мангушського (Першотравневого) району Донецької області по вул. Морських десантників, 23 та його вселення до зазначеного житлового будинку. В обґрунтування позову зазначав, що за договором купівлі-продажу від 07 березня 2001 року, він купив у ОСОБА_2 житловий будинок, розташований за вказаною адресою та зареєстрував своє право власності на даний житловий будинок в Бюро технічної інвентаризації м.Маріуполя. Фактично він не може користуватися будинком, чим порушено його права, як власника. Просив прийняти рішення про виселення ОСОБА_2 з жилого будинку № 23 по вул.Морських десантників в смт. Мангуш Мангушського (Першотравневого) району Донецької області та вселення його, як власника, у вказаний будинок.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 07 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням вимог п.10 ч.2 ст.2, ст.372 ЦПК України, справа розглянута у відсутність відповідача, яка повідомлена про час і місце розгляду справи; в судове засідання не зявилася, заяви про відкладення розгляду справи не подала. Позивач просив прийняти рішення за апеляційною скаргою у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення та про вселення його у спірний будинок, суд першої інстанції виходив з того, що виселення відповідача може проводитися лише на підставі ст.ст.116,156 ЖК України; що для застосування такого засобу захисту права, як виселення необхідно існування самого факту порушення права власника на користування та розпорядження майном, або перешкоджання у здійснення таких повноважень з боку інших осіб; що вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними.

ОСОБА_2 погодитись із таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 (Першотравневого) району Донецької області.

07 березня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за яким відповідач продала, а позивач придбав будинок № 23 по вул. Морських десантників в смт. Мангуш Мангушського (Першотравневого) району Донецької області за 9878 грн.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14154107 від 05 квітня 2007 року право власності на житловий будинок №23 по вул. Морських десантників в смт. Мангуш Мангушського (Першотравневого) району Донецької області, відповідно до договору купівлі-продажу №255 від 07 березня 2001 року, зареєстровано за ОСОБА_1

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Зі справи вбачається, що 07 березня 2001 року сторони уклали договір купівлі-продажу будинку № 23 по вул. Морських десантників в смт. Мангуш Мангушського (Першотравневого) району Донецької області. Договір посвідчено нотаріально, особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність продавцю ОСОБА_2 житлового будинку, що відчужується, перевірено.

Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. ОСОБА_2 приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

ОСОБА_2 на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 2, 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1, позивач обґрунтував свої вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням тим, що відповідач провела відчуження належного їй будинку і тому не має права чинити позивачу перешкоди у користуванні його власністю. Захистити своє право позивач вважає можливим шляхом виселення відповідача та вселення його у будинок.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції не встановив дійсні обставини справи, не надав належної оцінки зібраним доказам, неправильно застосував норми матеріального права і допустив порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору.

Висновки суду першої інстанції про те, що виселення особи можливе лише на підставі ст.ст.116,157 ЖК України у разі допущених порушень норм житлового законодавства та після зясування питання, в чому саме полягають ці порушення, є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи.

В силу вимог ч.3 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту порушеного права, крім іншого, є припинення дії, що порушує право та примусове виконання обовязку в натурі.

Встановлено, що позивач є власником спірного будинку і бажає вільно користуватися своїм майном, яке перебуває у відповідача безпідставно.

Отже, з урахуванням обставин справи та представлених доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки право власності ОСОБА_2 на спірний будинок припинилося, договір купівлі-продажу спірного будинку відповідачем в установленому законом порядку оскаржено не було, а також не надано доказів того, що відповідач проживає у спірному будинку на законних підставах.

Відповідно до вимог ЦК України, Конституції України право позивача, як власника спірного житлового приміщення, є непорушним й він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення про відмову ОСОБА_1 у позові, яке не відповідає нормам матеріального і процесуального права, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, а саме, визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком 23 по вул. Морських десантників в смт. Мангуш Мангушського (Першотравневого) району Донецької області та виселення її з будинку без надання іншого жилого приміщення. Для реалізації права власності ОСОБА_1 на будинок, позивач підлягає вселенню в зазначений будинок.

Оскільки позивач звільнений від оплати судового збору, як інвалід другої групи, колегія вважає необхідним, на підставі ст.141 ЦПК України, задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ухвалюючи нове рішення, стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1408 грн., виходячи з двох позовних вимог немайнового характеру. Апеляційний суд виходить з вимог ст.6 Закону України «Про судовий збір», яка визначає, що у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 07 листопада 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку № 23 по вул.Морських десантників в смт.Мангуш Мангушського району Донецької області та виселити її з вказаного будинку без надання іншого жилого приміщення.

Вселити ОСОБА_1 в будинок № 23 по вул.Морських десантників в смт.Мангуш Мангушського району Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в дохід держави судовий збір в розмірі 1408 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 02 лютого 2018 року.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: О.М.Пономарьова

ОСОБА_3