Справа № 357/4745/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

при секретарі - Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «ПроКредитБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором

В С Т А Н О В И В :

Позивач 21.04.2016 року звернувся до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що між ПАТ Банк «ПроКредитБанк» та ОСОБА_1 було укладено рамкову угоду № FW601.687 від 28.11.2013 року, відповідно до умов якої Банк здійснив кредитування відповідача на підставі договорів (п. 2.1.). 28.11.2013 року між ПАТ Банк «ПроКредитБанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання траншу № 601.44176/FW601.687, згідно якого відповідачу було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 200 000 UAH, процентна ставка 23 %, строком на 60 місяців, однак ОСОБА_1 було порушено умови договору, чим спричинено заборгованість в розмірі 421 423 грн. 85 коп., яка складається з: капіталу - 178 540,02 грн., процентів - 54 084,30 грн., процентів за неправомірне користування кредитом - 11 598,45 грн. та пені - 177 201,08 грн. В забезпечення виконання зобов'язання відповідача ОСОБА_1 було укладено договір поруки 28.11.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ Банк «ПроКредитБанк». На звернення Банку до відповідача ОСОБА_2, про виконання зобов'язання відповідно до укладеного Договору поруки, вимоги не були виконані і погашення не відбулось. Тому, позивач просив в судовому порядку стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 601.44176/FW601.687 від 28.11.2013 року у сумі 421 423 грн. 85 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6321 грн. 36 коп.

19.05.2016 року було відкрито провадження у справі, 02.08.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено заочне рішення, яким було стягнуто солідарно з ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) та ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість по договору про надання траншу № 601.44176/FW601.687 у розмірі 421 423,85 грн. та судові витрати у справі. Ухвалою суду від 07.10.2016 року було скасовано заочне рішення у сказаній справі та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду подана заява від представника позивача за довіреністю ОСОБА_3, про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, та надано письмові пояснення у справі, в яких зазначено, що згідно п. 12.3. Рамкової угоди №Р/Л/601.687 від 28.11.2013 року до усіх вимог, що випливають з Угоди та Кредитних договорів (Договір про надання траншу №601.44176/Р/Л/601.687 від 28.11.2013 р.), встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність. Таким чином, з урахуванням зазначеного, позовна давність у 5 років застосовується як до вимог про стягнення основного зобов'язання так і до вимог про стягнення пені. А оскільки Договір про надання траншу №601.44176/Р/Л/601.687 укладено 28.11.2013 року, то строк в 5 років явно ще не збіг, а тому і відсутні підстави для застосування позовної давності. Також, зазначено, що умовами Рамкової угоди №Р/Л/601.687 від 28.11.2013 року: п.8.2.1 передбачено, що Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов'язань за цим Договором тривалістю більш ніж 3 (три) банківські дні. Скориставшись цим правом, позивач надіслав 20.01.2016 року відповідачам вимоги про повне дострокове погашення кредиту, яка була отримана ними 21.01.2016 року. Оскільки вимоги позивача не були виконані, то Банк 09.02.2016 року прийняв рішення про дострокове погашення кредиту і винесення всієї суми на прострочку, про що свідчать дані в таблиці № 1 Розрахунку заборгованості, що доданий до позову. З позовом до відповідачів банк звернувся в квітні 2016 року. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Нарахована згідно позову AT «ПроКредитБанк» сума пені, що складає 177 201,08 грн., не перевищує розмір заборгованості по капіталу, що складає 178 540,02 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_1, адвокат за договором, ОСОБА_4 надала до суду заяву про застосування строків позовної давності у разі встановлення під час судового слідства наступних ситуацій: Ситуація 1. У разі, якщо судом буде встановлено, що основну та/або додаткову вимогу було заявлено після спливу позовної давності. Ситуація 2. У разі, якщо судом буде встановлено, що вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) було заявлено після спливу спеціальної позовної давності. Ситуація 3. У разі, якщо судом буде встановлено, що вимоги про стягнення окремих платежів кредитної розстрочки, заявлено після спливу позовної давності по кожному окремому платежу (Постанова ВСУ №6-116цс13 від 06.11.2013 року). Ситуація 4. У разі, якщо судом буде встановлено, що Позивач скористався правом, наданим йому статтею 1050 ЦК України, заявивши вимогу про дострокове погашення кредиту (листом до боржників або позовом, який залишено без розгляду), встановивши, таким чином новий строк повного погашення боргу, після якого вже відбувся сплив позовної давності. Ситуація 5. У разі, якщо судом буде встановлено, що, у випадку заміни сторони у зобов'язанні, правонаступником (новим кредитором) вимогу було заявлено після спливу позовної давності. Ситуація 6. У разі, якщо судом буде встановлено, що вимогу, яка стосується кредитної картки, було заявлено після спливу позовної давності, яка відраховується від дати припинення дії платіжної картки (Постанова ВСУ №6-14цс14 від 19.03.2014 року), тому просила застосувати позовну давність й відмовити у задоволенні вимог повністю або частково, в залежності від фактичних обставин справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що 28 листопада 2013 року між Банком та позичальником ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту в розмірі 200 000 грн., 28 листопада 2013 року між нею, як поручителем, та Банком, було укладено договір поруки. Відповідно до умов Договору поруки, вона взяла на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням позичальника, які виникають з умов кредитного договору. Пунктом 2.2 Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Боржником своїх зобов'язань за Основним договором, кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які останній зобов'язаний виконати протягом 10-ти робочих днів з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) шляхом переказу/перерахування коштів у розмірі, визначеному в п.1.3 Договору на рахунки, вказані кредитором. Пунктом 3.2 Договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язаний за позичальника у випадках та з моменту виникнення заборгованості позичальника у зв'язку із порушенням умов кредитних договорів чи неможливістю виконання ним його зобов'язань. Пунктом 4.5 Договору поруки передбачено, що сторони домовилися, що строк позовної давності за Договором складає 5 років. Унаслідок порушення боржником виконання зобов'язань за кредитним договором, Банк звернувся до суду із вимогою достроково повернути кредит та нараховані відсотки і пеню у розмірі 421 423,85 грн. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. У Графіку погашення кредиту строк виконання кредитного зобов'язання чітко визначений щомісяця ануітетними платежами в розмірі 5675,00 грн. Позичальник своєчасно не виконував зобов'язання за кредитними договорами з 30.01.2014 року. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 30 січня 2013 року і протягом наступних шести місяців. Посилання Банку на позовну давність безпідставні, оскільки строк дії поруки, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦПК України, не може бути замінений позовною давністю, так як це різні правові інститути. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. У зв'язку з цим просила відмовити ПАТ «ПроКредитБанк» у позові до неї, ОСОБА_2, про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором від 28.11.2013 року в повному обсязі, в зв'язку з припиненням договору поруки.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків ( ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що 28.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 було укладено рамкову угоду № FW601.687, відповідно до якої кредитор, на підставі угоди, зобов'язався здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та Кредитними договорами, а позичальник взяв на себе обов'язок належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені Угодою та кредитними договорами, що підтверджується копією рамкової угоди (а.с. 4-7).

28.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання траншу № 601.44176/FW601.687, відповідно до якого кредитор, на підставі та умовах Рамкової угоди № FW601.687 від 28.11.2013 року, а також цього договору, зобов'язався надати позичальнику кредит, а позичальник взяв на себе обов'язок належно виконати усі умови, необхідні для його отримання , належно здійснювати погашення грошових зобов'язань та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених Рамковою угодою та цим договором. Кредит було видано на таких умовах: розмір кредиту 200 000, 00 грн., строк користування 60 місяців, від дати видачі кредиту включно, проценти: тип процентної ставки змінювана, 23 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році, цільове призначення кредиту - задоволення особистих неспоживчих потреб, комісія за видачу кредиту 2,5 % від розміру кредиту, що підтверджується копією договору про надання траншу (а.с. 8).

28.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 було укладено та підписано договір поруки № 311914-ДП1 в забезпечення виконання зобов'язання наступних рамкових угод з усіма діючими та майбутніми змінами та/або доповненнями до них: № FW601.687 від 28.11.2013 року та № FW601.688 від 28.11.2013 року. На підставі даного договору поручитель поручилась перед кредитором за виконання усіх зобов'язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник. Відповідно до п. 2.2 договору, розмір зобов'язань позичальника визначається відповідно до кредитних договорів, при цьому розмір зобов'язань, які виникають з рамкової угоди і укладених на її підставі кредитних договорів, визначається з нарахуванням усіх існуючих та майбутніх кредитів, виданих в межах лімітів умов кредитування, що на момент укладення договору становлять: ліміт суми кредитування еквівалент 1 000 000,00 грн., ліміт строку кредитування до 28.11.2023 року максимальний розмір процентів 40 % річних, що підтверджується копіює договору поруки (а.с. 18-19).

Як вбачається з матеріалів справи відповідачу ОСОБА_5, згідно договору про надання траншу № 601.44176/FW601.687, був виданий кредит на суму 200 000 грн., рамкова угода та договір підписано сторонами, в матеріалах справи міститься виписка по рахунку, з якої вбачається, що відповідач отримав кошти передбачені договором та виконував частково його умови (а.с. 15, 106, 124), тобто позивачем умови договору були виконані.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з умовами кредитних договорів був ознайомлений при їх укладенні, підписав вказану рамкову угоду та договір і отримав кредит в обумовленій договором сумі, але умови договору порушив.

Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 10-14), заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором № 601.44176/FW601.687 станом на 05.04.2016 року становить 421 423 грн. 85 коп., яка складається з: боргу по капіталу: 178 540 грн. 02 коп., боргу по процентам: 54 084 грн. 30 коп., процентів за неправомірне користування кредитом: 11 598 грн. 45 коп., пені: 177 201 грн. 08 коп.

Ухвалою суду від 06.03.2017 року було зупинено провадження у справі, у зв'язку із задоволенням клопотання представника відповідача ОСОБА_4, про призначення судової економічної експертизи, на вирішення якої було поставлено питання: чи відповідає розрахунок заборгованості наданий Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» ( а.с. 10-14) умовам Рамкової угоди № FW601.687 від 28.11.2013 року та Кредитного договору № 1, про надання траншу, № 601.44176/FW601.687 від 28.11.2013 року, укладених між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1.

Однак, 12.10.2017 року матеріали цивільної справи № 357/4745/16-ц були повернуті на адресу суду, оскільки відповідачем ОСОБА_1 не було здійснено оплати за проведення експертизи (а.с. 189), отже в даній частині заперечень проти позову відповідачем не доведено викладені обставини щодо неправомірності та не відповідності проведеного позивачем розрахунку заборгованості, інших доказів також до суду не надано.

В матеріалах справи міститься список згрупованих поштових відправлень від 20.01.2016 року (а.с. 17, 21, 148, 149) про відправку кореспонденції рекомендованим листом якими позивачем було відправлено відповідачу ОСОБА_5 вимоги про повне дострокове погашення кредиту по договору № 601.44176/FW601.687, яка отримана ним 21.01.2016 року, однак дані вимоги відповідач залишив поза увагою, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надані ОСОБА_1 письмові докази, а саме: консультативний висновок ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. А.Амосова НАМИ України» від 21.02.2013 pоку, народження у ОСОБА_1 дітей (ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4) та вихід його матері ОСОБА_8 10.08.2007 року на пенсію, підтверджують той факт, що ці події відбулися задовго до отримання ним у листопаді 2013 року кредиту в AT «ПроКредитБанк», а тому ці обставини не можуть враховуватися судом, як такі, що впливають на можливість повернення ним кредиту, також надані довідки про стан здоров'я ОСОБА_1 не свідчать про втрату ним працездатності, а тому можуть впливати на можливість повернення ним кредиту, отже підстав для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України суд не вбачає, крім того, нарахована згідно позову AT «ПроКредитБанк» сума пені, що складає 177 201,08 грн., не перевищує розмір заборгованості по капіталу, що складає 178 540,02 грн.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом першим частини другої статті 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як передбачено ч. 5 цієї статті, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Як вбачається з матеріалів справи ( квитанція надана представником відповідача а..с. 177), остання сплата коштів за договором відповідачем ОСОБА_1 була здійснена 06.01.2015 року, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем - 12.02.2016 року, а позов поданий до суду 27.04.2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Також, слід зазначити, що суд встановлює обставини справи на підставі належних та допустимих доказів наданих учасниками справи, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, тому встановлення судом певних обставин справи з умовами не допускається.

Представник відповідача заперечуючи проти позову також зазначила про те, що Банк неправомірно збільшив відсоткову ставку, однак суд не приймає до уваги дані твердження, оскільки вони не підтвердженні належними та відповідними доказами, крім того, відповідно до Рамкової угоди в п. 2.2 сторони погодили, що максимальний розмір процентів не може перевищувати 40 %, а як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачем після підвищення процентів з 29.06.2015 року ( з 23,00 % на 26,68 %) здійснювались виплати за договором в тому числі і проценти.

Представником відповідача в судовому засіданні було зазначено про те, що умови Рамкової угоди та Договору траншу не містять однозначних та зрозумілих умов, тому не можуть враховуватись судом, однак відповідачем не заявлялись відповідні зустрічні вимоги щодо визнання положень договору недійсними.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 з умовами договору поруки була ознайомлена при його укладанні та підписала вказаний договір. Позивачем було відправлено відповідачу ОСОБА_2 вимоги про виконання зобов'язань за договором поруки № 311914-ДП1 20.01.2016 року (а.с. 20-21), однак до суду не надано доказів щодо отримання даної вимоги відповідачем.

За загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Відповідно до п. 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з п. 114 Правил, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а у разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

Отже, боржник вважається належним чином повідомлений в тому разі, коли Банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Пунктом 2.2 Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Боржником своїх зобов'язань за Основним договором, Кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які останній зобов'язаний виконати протягом 10-ти робочих днів з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) шляхом переказу/перерахування коштів у розмірі, визначеному в п.1.3 Договору на рахунки, вказані Кредитором.

Пунктом 3.2 Договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язаний за позичальника у випадках та з моменту виникнення заборгованості Позичальника у зв'язку із порушенням умов кредитних договорів чи неможливістю виконання ним його зобов'язань.

Пунктом 4.5 Договору поруки передбачено, що сторони домовилися, що строк позовної давності за Договором складає 5 років.

Внаслідок порушення боржником виконання зобов'язань за кредитним договором, Банк звернувся до суду із вимогою достроково повернути кредит та нараховані відсотки і пеню у розмірі 421 423,85 грн.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

У договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися.

Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

У Графіку погашення кредиту строк виконання кредитного зобов'язання чітко визначений щомісяця ануітетними платежами в розмірі 5675,00 грн. Позичальник своєчасно не виконував зобов'язання за кредитними договорами. Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що боржником було здійснено сплату коштів 01.04.2015 року - 3000,00 грн., а потім 12.02.2016 року - 1300,00 грн., вимога до поручителя була направлена 20.01.2016 року, яку вона належним чином не отримала.

У постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (справа № 6-106цс14) міститься правовий висновок про те, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Посилання Банку на позовну давність безпідставні, оскільки строк дії поруки, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦПК України, не може бути замінений позовною давністю, так як це різні правові інститути.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-170цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року і 21 січня 2015 року в справах про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд касаційної інстанції зробив такий правовий висновок: строк дії поруки, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є не строком захисту порушеного права, а строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлено, припиняє поруку за умови, якщо кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. (Правова позиція ВСУ у справі № 6-2239цс15 від 24.02.2016 року).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за договором з поручителя не підлягає до задоволення, з урахуванням зазначених вище у рішенні обставин.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором про надання траншу № 601.44176/FW601.687 в сумі 421 423 грн. 85 коп.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених вимог. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача стягуються кошти в розмірі 3160 грн. 68 коп., пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 251, 252, 256, 257, 259, 261, 264, 526, 554,559, 610, 611, 626, 627, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість по договору про надання траншу № 601.44176/FW601.687 у розмірі 421 423,85 грн. (чотириста двадцять одна тисяча чотириста двадцять три грн. 85 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» судові витрати у розмірі 3160,68 грн. (три тисячі сто шістдесят грн. 68 коп.).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя О. В. Бондаренко