Справа № 723/1671/17
Провадження № 2/723/167/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернiвецької областi в складi

головуючого суддi ОСОБА_1

при секретарi ОСОБА_2

за участю

представників позивача: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частину земельної ділянки, цільового призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, як співвласника житлового будинку та господарських будівель і споруд, -

встановив:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 посилаючись на те, що за рішенням Сторожинецького районного суду від 02.03.2010 року він є власником ? частки будинковолодіння, розташованого в с.Снячів, Сторожинецького району, Чернівецької області по вул.Шевченка під номером 21.

За вказаним рішенням суду відповідач також є власником іншої ? частини цього будинковолодіння та власником ? частини земельної ділянки на якій побудований спільний будинок.. Відповідач чинить йому перешкоди в користуванні як будинком так і земельною ділянкою і відмовляється визнати, що ? частка будинковолодіння є його власністю і що він має право на таку ж частину земельної ділянки.

Посилаючись також на вимоги чинного земельного та цивільного законодавств України щодо переходу права власності на земельну ділянку до нього, як до набувача будинку, позивач просив суд визнати за ним право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,25 га., цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, що по вул.Шевченка, 21, с.Снячів, Сторожинецького району, Чернівецької області, як за співвласником ? частини житлового будинку, що побудований на цій земельній ділянці.

Провадження у справі було відкрито 25 липня 2017 року та за двома заявами представника позивача ОСОБА_3, однієї заяви відповідача ОСОБА_5 і однієї заяви представника позивача ОСОБА_4 розгляд справи чотири рази відкладався з огляду на поважність причин, вказаних в цих заявах.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_6 ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити зазначивши, крім цього, що позивач письмовою заявою звертався до сільської ради для вирішення питання про передачу йому у власність ? частини земельної ділянки, як співвласнику нерухомого майна, однак рада відмовила йому в такій передачі мотивуючи відмову тим, що ОСОБА_5 відмовляється добровільно зробити розподіл вказаної земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні категорично заперечував позовні вимоги, посилаючись на те, що позивач не доглядав за своєю хворою матірю, а тому вона і дала заповіт на нього. Письмово зазначав, що вказане питання вже було предметом судових розглядів, внаслідок чого провадження підлягає закриттю, однак в судовому засіданні при вирішенні цього питання просив розглянути справу і відмовити в задоволенні позовних вимог в тому числі з урахуванням обставин щодо наявності судових рішень з спірного питання..

Розглянувши справу, вивчивши і проаналізувавши обставини і докази на які посилаються сторони в своїх вимогах і запереченнях та встановивши фактичні обставини справи і відповідні правовідносини, суд знаходить, що позовні вимоги є обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з такого.

Згідно вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Сторожинецького районного суду від 02.03.2010 року по справі № 2-6/10 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні та виселення та зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частку домоволодіння та земельної ділянки на якій воно розташоване та визнання частково недійсними свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на вказане домоволодіння та земельну ділянку, було визнано частково недійсними свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом в ? їх частині, виданих на імя ОСОБА_5, яка складається із житлового будинку і господарських споруд та земельної ділянки площею 0,25 га., на якій вони розташовані.

Із ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 05.05.2010 року вбачається, що зазначене рішення Сторожинецького районного суду набрало законної сили.

Таким чином судом встановлено, що як позивачу так і відповідачу на праві спільної часткової власності належить житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 21 в с.Снячів, Сторожинецького району, Чернівецької області і вказана обставина додатковому доказуванню не підлягає.

Крім цього ОСОБА_5 на праві власності належить також і ? частина земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, призначеній для будівництва і обслуговування спільного житлового будинку.

Інша ? частина цієї земельної ділянки, на якій розташований спільний житловий будинок, не належить на праві власності сторонам і будь-якій іншій фізичній особі але перебуває у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_5 так як рахувалася за вказаним житловим будинком.

Орган місцевого самоврядування Великокучурівська сільська рада відмовилась від передачі цієї частини земельної ділянки позивачу, як співвласнику житлового будинку, що на ній побудований, посилаючись на заперечення відповідача щодо такої передачі.

Відмову в передачі земельної ділянки, позивач не оскаржує і обрав спосіб захисту своїх прав, який на думку суду не суперечить закону, а тому відповідає вимогам статті 5 ЦПК України.

Згідно вимог ст.377 ч.1 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача)

Статтею 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Таким чином, суд знаходить, що в силу вимог закону, внаслідок переходу до позивача ОСОБА_6 права власності на половину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться на земельній ділянці, яка належить до вказаного житлового будинку то право власності на частину цієї земельної ділянки також переходить до співвласника будинку ОСОБА_6, що до того ж відповідає правовій позиції Верховного суду України, висловленій у справі № 6-253цс16 від 13 квітня 2016 року..

Внаслідок цього позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Судом не отримано заперечень від відповідача, проти вимог позову, а із тих заперечень які звучали в судовому засіданні, як в письмовій формі так і шляхом дачі усних пояснень, вбачається їх невідповідність суті і предмету позову.

Заперечення відповідача з посиланням на наявність вже судових рішень по вказаному питанню також не є підставою чи для закриття провадження у справі чи для відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Додатковим рішенням Сторожинецького районного суду від 28.10.2010 року по розглянутій цивільній справі № 2-6/10, ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні його позовних вимог про визнання за ним права власності на ? ідеальну частину земельної ділянки № 2 площею 0,25 га для обслуговування будинковолодіння по вул. Шевченко, 21, с. Снячів, Сторожинецького району, Чернівецької області за безпідставністю позовних вимог.

Додаткове рішення набрало чинності, оскільки ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 22 грудня 2010 року воно в частині відмови у визнанні права власності на земельну ділянку, залишено в силі.

Аналізуючи мотивувальні частини рішень Сторожинецького районного суду, як основного від 02.03.2010 року так і додаткового від 26.10.2010 року, вбачається, що підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_6 про визнання за ним права власності на частину земельної ділянки, була недоведеність тієї обставини, що він не взмозі, в установленому законом порядку, отримати право власності на вказану частину земельної ділянки шляхом звернення про це до відповідних компетентних органів.

В даний час позивач, як виправив це упущення і звернувся до органу місцевого самоврядування з питанням передачі земельної ділянки, отримавши відмову в цьому, так і звернувся до суду зазначивши конкретні правові норми, які регулюють перехід до нього, як до набувача частини житлового будинку, відповідної частини земельної ділянки на якій знаходиться будівля, що на думку суду є правильним так як відповідає вимогам закону і не порушує права та законні інтереси будь-яких осіб в т.ч. і відповідача, якому спірна частина земельної ділянки на праві власності не належить.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 82, 265, 273 ЦПК України, ст.377 ЦК України ст.120 ЗК України, суд

ВИРIШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,25 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в с. Снячів, Сторожинецького району, Чернівецької області, вул. Т.Шевченка, 21, право власності на яку посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧВ № 004600 виданого Снячівською сільською радою на імя ОСОБА_5 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 163.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення, до Апеляційного суду Чернівецької області, через Сторожинецький районний суд.

Повне судове рішення складено 01 лютого 2018 року.

СУДДЯ: