Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 0820/1953/2012 Головуючий у 1-й інстанції Омельчук В.Є.
Номер провадження 22-ц/778/577/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

Евальд Д.Д.,

за участю секретаря

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2012 року у справі за поданням Відділу державної виконавчої служби Пологівського районного управління юстиції про обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2012 року Відділ державної виконавчої служби Пологівського районного управління юстиції (далі ВДВС Пологівського РУЮ) звернувся до суду із поданням про обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_4

В обґрунтування подання заявник зазначав, що у ВДВС Пологівського РУЮ на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 110 до складу якого входить: виконавчий в лист № 3-450 виданий 20.04.2011 року Пологівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави штрафу у розмірі 680 грн.; виконавчий документ № 223163 виданий 17.10.2010 року ВДАІ про стягнення з ОСОБА_4 штрафу у розмірі 102 грн.; виконавчий документ № 078295 виданий 07.03.2011 року ВДАІ про стягнення з ОСОБА_4 штрафу на користь держави у розмірі 102 грн.; виконавчий документ № 2-395 виданий 16.12.2011 року Пологівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ "Таврія" боргу у розмірі 33100 грн.; виконавчий документ № 2-н-197 виданий 16.11.209 року Пологівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПФ ЗОКС "Довіра" боргу у розмірі 9111,18 грн. Загальна сума заборгованості яка підлягає стягненню становить 43095 грн. 18 коп.

Виконавчі провадження були відкриті за заявами стягувачів.

В строки встановлені ВДВС Пологівського РУЮ на самостійне виконання рішень судів та інших органів боржник заборгованість не сплатив.

ВДВС Пологівського РОЮ приймались міри по примусовому виконанню зведеного виконавчого провадження, але за відсутності майна і коштів у боржника заборгованість до теперішнього часу на користь стягувачів не стягнуто.

Наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовими рішеннями, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного заявник просив тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа.

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2012 року подання ВДВС Пологівського РУЮ задоволено.

З метою забезпечення виконання зведеного виконавчого провадження обмежено право виїзду за межі України ОСОБА_4 до виконання зобов'язань, а саме до погашення заборгованості на користь стягувачів на загальну суму 43095 грн. 18 коп.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в задоволенні подання відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції і обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд визнав достатніми докази того, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, дійшовши висновку, що для забезпечення виконання судового рішення слід тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання боржником своїх зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

З висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Відповідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Порядок розгляду подання встановлений ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, за якою суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Питання щодо змісту та форми подання державного виконавця для звернення до суду в порядку ст. 377-1 ЦПК України нормативно врегульовані у розділі ХІ "Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в"їзду в Україну" Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 року та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, в якому передбачено, що подання повинно містити, зокрема, підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов"язань.

До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження та копії інших документів (за потреби).

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що розглянуте по суті подання ВДВС Пологівського РУЮ направлено до суду без надання доказів, зокрема, про повідомлення боржника щодо відкриття провадження та ухилення ОСОБА_4 від виконання зобов'язань.

Крім того, судом не взято до уваги, що саме державний виконавець зобов'язаний довести суду (з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження) необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

В ухвалі, постановленої за наслідками вирішення подання державного виконавця, не вмотивовано та необґрунтовано висновки в частині ухилення боржника ОСОБА_4 від виконання зобов'язань.

Так, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, яке викладене державним виконавцем, не містить посилань на те, яким чином боржник ухиляється від виконання судового рішення про стягнення заборгованості.

У поданні зазначено, що боржник ОСОБА_4 не виконує законні вимоги державного виконавця, проте взагалі не зазначено, які саме вимоги йому висувались, як вони були доведені до відома боржника.

З постанов про відкриття виконавчого провадження від 07.12.2011 року (3шт.) (а.с. 9-11), 20.12.2011 року (а.с. 12), 23.02.20112 року (а.с. 13) вбачається, що боржнику запропоновано в добровільному порядку виконати рішення суду. До суду державний виконавець звернувся вже 17 квітня 2012 року, при цьому взагалі не зазначив які є підстави для вжиття до боржника заходів обмеження виїзду.

Жодних відомостей про те, що ОСОБА_4 отримував вимоги державного виконавця, постанови про відкриття виконавчого провадження та не виконував їх, тобто ухилявся від явки до ВДВС, від надання відомостей, які мають значення для примусового стягнення, або іншим чином ухилявся від виконання обов'язків за рішенням суду надано не було.

Згідно п. 11 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних та посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

В матеріалах справи немає доказів того, що боржник належним чином повідомлявся про необхідність з'явитися до державного виконавця, проте ухилявся від отримання кореспонденції про його виклик до виконавчої служби, не з'являвся на виклик без поважних причин. Ці дані не наводить держаний виконавець і у поданні.

Статтею 90 Закону України "Про виконавче провадження" передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Будь-які санкції за невиконання зазначених у ст. 90 Закону України "Про виконавче провадження" вимог державного виконавця при виконанні судового рішення державний виконавець до боржника не застосовував.

Проте зазначені обставини залишились поза увагою і будь-якої оцінки їм при розгляді подання надано не було.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України ( 2004 року) наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Однак, всупереч вимогам процесуального та матеріального права, судом першої інстанції не з'ясував чи дійсно ОСОБА_6, свідомо не виконує належні до виконання зобов'язання, не дав оцінку доказам, які надані державним виконавцем при поданні подання, тобто не провів повний і всебічний розгляд зазначеного подання державного виконавця. Натомість судом було лише зазначено, що в поданні та додних до нього документів відсутні будь-які дані, які б свідчили про ухилення боржника від виконання грошового зобов'язання. Проте, колегія суддів звертає увагу, що дана обставина не є підставою для відмови у задоволенні подання, без детального дослідження кожного доказу.

Матеріалам виконавчого провадження, які додані до подання про обмеження виїзду за кордон, судом першої інстанції в порушення вимог ч. 3 ст. 212 ЦПК України (2004року), не надана оцінка.

Суд першої інстанції не з'ясував, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково, чи на момент звернення державного виконавця з таким поданням відбувся і є об'єктивно наявним факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, та якими доказами з матеріалів виконавчого провадження це підтверджується та неналежним чином не перевірив обставини, викладені у поданні, не послався на докази та не мотивував свої висновки щодо доведеності факту ухилення боржника від виконання зобов'язань.

За наслідками апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою, тому відповідно ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2012 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судового рішення буде складено 05.03. 2018 року.

Головуючий

Судді: