Постанова

Іменем України

1 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 727/6902/15-ц

провадження № 61-677св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2016 року в складі суддів: Яремка В. В., Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») про стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 16 грудня 2011 року між сторонами укладено договір банківського вкладу № 16, відповідно до умов якого банк відкрив депозитний рахунок, на який позивач вніс грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, відсоткова ставка сторонами погоджена у розмірі 12 % річних. Внесення коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження. На депозитний рахунок допускаються додаткові внески. 16 грудня 2011 року на виконання умов вказаного вище правочину ОСОБА_2 внесено 30 000 доларів США, що підтверджується відповідним розпорядженням відповідача. Крім того, позивачем на виконання умов пункту 1.3 депозитного договору неодноразово вносилася кошти, а саме: 16 березня 2012 року - 900 доларів США на строк до 16 червня 2012 року; 20 березня 2012 року - 8 000 доларів США на строк до 16 червня 2012 року; 18 червня 2012 року - 1 167 доларів США на строк до 16 вересня 2012 року; 16 вересня 2012 року - 955 доларів США на строк до 17 вересня 2012 року; 17 вересня 2012 року - 2 218 доларів США на строк до 16 грудня 2012 року; 17 грудня 2012 року - 1 092 долари США на строк до 17 березня 2013 року; 17 березня 2013 року - 1 128 доларів США на строк до 17 червня 2013 року; 17 червня 2013 року - 2 000 доларів США та 936 доларів США на строк до 17 вересня 2013 року; 17 вересня 2013 року - 5 000 доларів США та 1 029 доларів США на строк до 17 грудня 2013 року; 17 грудня 2013 року - 1 267 доларів США на строк до 17 березня 2014 року; 20 лютого 2014 року - 30 000 доларів США; 17 березня 2014 року - 1 308 доларів США та 550 грн строком до 17 червня 2014 року; 20 травня 2014 року - 1 350 доларів США та 1 680 грн; 20 травня 2014 року - 55 000 грн до 17 серпня 2014 року; 18 серпня 2014 року - 1 392 долари США та 5 865 грн; 16 вересня 2014 року - 479 доларів США та 1980 грн; 8 листопада 2014 року - 10 000 євро до 17 грудня 2014 року. Пунктом 5.5 депозитного договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дати підписання та діє до моменту повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. На звернення позивача щодо повернення коштів ПАТ «Укрсоцбанк» суму вкладу не повернуло. Отже, на рахунках банку знаходяться 44 761 долари США, 85 075 грн та 10 000 євро, які внесені на виконання умов договору банківського вкладу від 16 грудня 2011 року.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» суму вкладу за договором банківського вкладу від 16 грудня 2011 року в розмірі 44 761 долари США, 85 075 грн та 10 000 євро.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 кошти за договором банківського вкладу від 16 грудня 2011 № 16 у розмірі 44 761 долари США, 85 075 грн та 10 000 євро.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами у належній формі укладено депозитний договір, який підписано представником банку - начальником Кіцманського відділення та скріплено печаткою ПАТ «Укрсоцбанк». Внесення коштів до банку підтверджено розпорядженнями, які містять найменування банку (відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку та відбиток печатки банку (філії). Відповідачем порушено умови депозитного договору, а тому останній зобов'язаний повернути позивачу суму вкладу.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що укладений між сторонами договір не відповідає типовій формі договору банківського вкладу, які були затверджені та діяли у ПАТ «Укрсоцбанк». Крім того, начальник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_3, яка підписала спірний правочин, привласнювала кошти громадян на підставі фіктивних депозитних угод від імені банку, що підтверджується порушеним щодо останньої кримінальним провадженням. Розпорядження, які видавалися від імені банку на внесення коштів на депозит, не відповідають вимогам закону щодо типової форми.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що між сторонами у належній формі укладено депозитний договір, позивач відповідно до умов вказаного правочину вносив кошти на депозитний рахунок банку, що підтверджуються відповідними розпорядженнями ПАТ «Укрсоцбанк», які містять реквізити банку, підпис начальника відділення та печатку. Відповідач відмовив виплатити суму вкладу на заяву позивача, а тому порушив права останнього.

У грудні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що між сторонами не укладався договір банківського вкладу, кошти на рахунок банку не вносилися. У позивача немає жодних рахунків у ПАТ «Укрсоцбанк». Надані позивачем розпорядження не є належним доказом внесення останнім коштів, оскільки не відповідають положенням Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492).

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що 16 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу в іноземній валюті, який скріплено печаткою вказаної вище фінансової установи.

Відповідно до пункту 1.1 указаного договору ПАТ «Укрсоцбанк» відкриває позивачу депозитний рахунок, а останній вносить на цей рахунок грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США з нарахуванням 12 % річних.

Пунктом 1.2 договору банківського вкладу передбачено, що депозитний вклад залучається на строк з 16 грудня 2011 року по 16 березня 2012 року.

На депозитний рахунок додаткові внески допускаються (пункт 1.3 договору банківського вкладу).

Сторонами у пункті 5.5 банківського вкладу погоджено, що цей договір набуває чинності з дати підписання та діє до моменту повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

У пункті 1.1.1 договору банківського вкладу сторони погодили, що внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження.

Відповідно до розпорядження від 16 грудня 2011 року позивачем на виконання договору від 16 грудня 2011 року внесено на депозитний рахунок банку 30 000 доларів США.

Позивачем також надано інші розпорядження, відповідно до яких у подальшому у період до 8 листопада 2014 року позивачем внесено на виконання вказаного договору на депозитний рахунок банку кошти.

Відповідно до наданих ОСОБА_2 розпоряджень банку вкладником внесено на депозитний рахунок ПАТ «Укрсоцбанк» 44 761 долари США, 85 075 грн та 10 000 євро.

Висновками судової почеркознавчої експертизи від 28 січня 2015 року та судової технічної експертизи від 24 лютого 2015 року, які були проведені в межах вказаного вище кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 на підставі постанови слідчого, підтверджено, що підписи на договорі банківського вкладу від 16 грудня 2011 року та вказаних вище розпорядженнях виконано начальником Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_3 та скріплені належною Кіцманському відділенню Чернівецької обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» печаткою.

Висновком експерта від 13 листопада 2015 року, який проведений на підставі заявки виконуючого обов'язки голови правління ПАТ «Укрсоцбанк», визначено, що надані ОСОБА_2 розпорядження на підтвердження внесення на рахунок банку коштів складені не у відповідності до вимог нормативно-правових актів у сфері банківської діяльності щодо документального оформлення касових операцій, а тому виготовлені не банком, тобто є підробленими; наданий ОСОБА_2 договір банківського вкладу не відповідає за форою та змістом договорам банківського вкладу, типові форми яких були затверджені та діяли у банку станом на 16 грудня 2011 року, що вказує на те, що зазначений документ виготовлений не банком, тобто є підробленим.

Відповідно до наданої відповідачем інформації, у ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковуються будь-які депозитні рахунки, відкриті на ім'я ОСОБА_2

ОСОБА_2 3 грудня 2014 року звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк» із заявою про повернення коштів, проте банк суму вкладу не повернув.

Встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частинами третьою-п'ятою статті 191 КК України за фактами незаконного привласнення начальником Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії ОСОБА_3 коштів громадян, отриманих на підставі фіктивних депозитних угод, зокрема і від позивача.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина першої статті 1058 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до положень Інструкції № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Пунктом 1.2 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 передбачено, що цією Інструкцією визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп'ютерної техніки з відображенням обов'язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Судом апеляційної інстанції не враховано вказані вище вимоги норм права та не встановлено, чи відповідає встановленим законодавством вимогам, зокрема Інструкції № 174, надані позивачем розпорядження на внесення коштів, зокрема чи містять вони такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Апеляційним судом також не перевірено, чи відповідає вимогам закону висновок експерта від 13 листопада 2015 року, який проведений на підставі заявки виконуючого обов'язки голови правління ПАТ «Укрсоцбанк», чи не поставлено перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду, та відповідно, чи не надано останнім таких висновків.

Судом апеляційної інстанції не перевірено, чи була ОСОБА_3 на момент укладення депозитного вкладу та видачі (підписання) розпоряджень уповноваженою банком особою на вчинення вказаних дій, відповідно, чи має позивач право вимоги до банку про повернення вкладу за вказаним вище правочином.

Отже, апеляційним судом у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, не встановлено: чи додержана між сторонами письмова форма договору банківського вкладу, чи підтверджують надані позивачем розпорядження внесення останнім коштів до установи банку, а також не перевірено розмір вкладу та наданий позивачем розрахунок, не досліджено обґрунтованість та правильність розрахунку, доведеності збитків, наявності доказів, що їх підтверджують.

Апеляційним судом порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Таким чином, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В.Пророк

І. М.Фаловська

С. П.Штелик