Справа № 750/4127/17
Провадження № 2/750/47/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Логвіної Т.В.,

із секретарем Примак Т.В.,

за участю сторін та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки площею 0, 0554 га, кадастровий номер :02:007:5263, з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташована в м. Чернігові в садівничому товаристві «Природа» під № 75 та на ? частини незавершеного будівництва садового будинку (із ступенем готовності 45%), що розташований в м. Чернігові, Садове товариство «Природа» під № 75.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 жовтня 2003 року між сторонами було зареєстровано шлюб, рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 квітня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 квітня 2012 року, ОСОБА_3, яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені представника - ОСОБА_1, продала, а ОСОБА_2 купила земельну ділянку площею 0,0554 га кадастровий номер :02:007:5263, цільове призначення - для ведення садівництва, яка знаходиться в місті Чернігові в садівничому товаристві «Природа» під №75 та яка належала продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА№434333 від 14.05.2005.

У пункті 5.4 вказаного договору зазначено, що покупцем ОСОБА_2 земельна ділянка набувається в спільну сумісну власність з її чоловіком ОСОБА_1, про що останній подав відповідну заяву, підпис на якій посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 12 квітня 2012 року за №732. Зміст заяви доведений до відома сторін.

На підставі наведеного просить визнати за ним право власності на ? частину спірної земельної ділянки.

Під час перебування у шлюбі на вказаній земельній ділянці сторонами збудовано садовий будинок загальним обємом 537 куб. метрів, який на даний час не введено в експлуатацію, однак відсоток готовності вказаного будинку складає 45%, що підтверджується, зокрема, будівельним паспортом на забудову земельної ділянки від 2013 року та звітом про оцінку майна, виготовленим на замовлення позивача ПП «Експертна Фірма «АС-ЕКСПЕРТ» від 19 квітня 2017 року.

Будівництво вказаного будинку не закінчено, однак відсоток готовності будинку складає 45%, технічний розподіл спірного будинку з визначенням часток сторін, на думку позивача, є можливим.

Позивач наголошує на тому, що вказаний незавершений об'єкт будівництва був збудований на 2/3 частини саме за його особисті (приватні) кошти та кошти його батьків, його власними силами.

Таким чином, до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 відноситься лише 1/3 частина цього незавершеного будівництва, а тому відповідач має право на визнання за ним права власності лише на 1/4 частину цього садового будинку.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували.

Заслухавши пояснення, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2003 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕЛ №062911, виданим 18 жовтня 2003 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції та про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №1839.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 квітня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 733, ОСОБА_3, яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені представника - ОСОБА_1, продала, а ОСОБА_2 купила земельну ділянку площею 0,0554 га кадастровий номер :02:007:5263, цільове призначення - для ведення садівництва, яка знаходиться в місті Чернігові в садівничому товаристві «Природа» під №75 та яка належала продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА№434333 від 14.05.2005.

У пункті 5.4 вказаного договору зазначено, що покупцем ОСОБА_2 земельна ділянка набувається в спільну сумісну власність з її чоловіком ОСОБА_1, про що останній подав відповідну заяву, підпис на якій посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 12 квітня 2012 року за №732. Зміст заяви доведений до відома сторін.

Під час перебування у шлюбі на вказаній земельній ділянці сторонами розпочато будівництво садового будинку загальним обємом 537 куб. метрів, що сторонами не заперечується та підтверджується будівельним паспортом на забудову земельної ділянки від 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України суд, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для визнання за позивачем право власності на ? частину земельної ділянки площею 0, 0554 га, кадастровий номер :02:007:5263, з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташована в м. Чернігові в садівничому товаристві «Природа» під № 75, скільки визнає, що ці вимоги ґрунтуються на законі і є доведеними в судовому засіданні шляхом надання належних та допустимих доказів.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі № 6-47цс16

Ст.376 ЦК України визначено поняття «самочинного будівництва» і визнається таким будівництво без належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Зокрема ч.2 ст.376 ЦК України визначено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем не ставиться позовної вимоги про визнання за ним права власності на відповідну частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва садового будинку, будівництво якого розпочато на земельній ділянці площею 0, 0554 га, кадастровий номер :02:007:5263, з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташована в м. Чернігові в садівничому товаристві «Природа» під № 75.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на ? частин незавершеного будівництва садового будинку, що розташований в м. Чернігові, Садове товариство «Природа» під № 75, безпідставні та не підлягають задоволенню, оскільки за наявними у справі доказами суд не може визнати, що спірний садовий будинок є незавершеним будівництвом в розумінні ст. 331 ЦК України та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя відповідно до вимог сімейного законодавства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН -НОМЕР_1), право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0554 га, кадастровий номер :02:007:5263, з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташована в м. Чернігові в садівничому товаристві «Природа» під № 75.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: