АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 628/1285/17 Головуючий суддя І інстанції Гетьман Л. В.
Провадження № 22-ц/790/1448/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів палати у цивільних справах:

- головуючого судді Яцина В.Б.

- суддів колегії: Бровченко І.О., Бурлака І.В.,

за участю судового секретаря Колесник О.Е.,

позивача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», відповідача ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановив:

31 травня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.07.2007 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Свої зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 26.04.2017 року має заборгованість в розмірі 15398,02 грн., яка складається з наступного: 2323,52 грн. - заборгованість за кредитом; 3210,79 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 8654,28 грн. - заборгованість за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 709,43 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути заборгованість за кредитом у сумі 15398 грн. 02 коп.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27.07.2007 р. у розмірі 15398грн. 02 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву банку залишити без розгляду. При цьому посилалась на те, щорішення суду безпідставне, винесене з порушенням норм процесуального права.

Вказала, що судом при ухваленні рішення було порушено ст.ст. 58,60,120,207 ЦПК України, а саме ПАТ КБ «ПриватБанк» надав як доказ позовних вимог копію заяви позичальника, яку не можливо прочитати, а тому доданий документ не містить ніякої інформації стосовно позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Порушення статті 60 ЦПК України полягає в тому, що рішення суду винесене на підставі припущень, бо надану ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву позичальника неможливо прочитати, а на самому кредитному Договорі її підпис відсутній, їй не були надані копії документів, які додавались до позовної заяви. Всі клопотання щодо надання копій документів були судом відхилені або залишені без задоволення. Зазначені порушення норм Цивільного процесуального кодексу України привели до порушень в застосуванні матеріального права зазначеного в рішенні суду, а саме порушення процесуального права позбавили її можливості захищати свої права, в тому числі подати зустрічний позов.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.07.2007 року відповідач ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с. 7-12).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не виконала взяті на себе зобов'язання за вищевказаним договором кредиту, станом на 26.04.2017 р. утворилась заборгованість в розмірі 15398,02 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.5-8).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач не спростувала факт укладання договору кредиту у вигляді заяви про приєднання до типових умов та правил договору, внаслідок чого у неї виник борг на вказану суму. Встановлені судом обставини підтверджуються наявними у справі доказами: заявою позивача від 27.07.2007 року про приєднання до типових умов договору кредиту та розрахунком банку. Доводи скарги при те, що текст цієї заяви не можна розібрати є перебільшенням (а.с. 9). Всупереч свого процесуального обов'язку, передбаченого ст. 81 ЦПК України, відповідач не надала до суду належних і допустимих письмових доказів на спростування вказаних обставин.

Висновки суду грунтуються на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а також з урахуванням того, що відповідач не скористався своїм правом з'явитися в суд і спростувати надані позивачем докази у справі, які підтверджують і факт укладення кредитного договору і наявність заборгованості перед банком з боку відповідача, виходив з того, що відповідачем належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконано, унаслідок чого наявні підстави для стягнення заборгованості за цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Статтею 642 ЦК України передбачено, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Позивачем суду надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов'язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; довідка про зміну умов кредитування; виписка по рахунку (а.с. 5-25).

Відповідачем ОСОБА_4 було прийнято пропозицію банку і підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» від 27.07.2007 року (а.с.9).

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві ОСОБА_4 підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Таким чином, відповідач фактично підтвердила приєднання її до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів.

На підтвердження факту користування відповідачем ОСОБА_4 кредитними коштами позивачем надано до справи виписку по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затверджених наказом Мінюсту від 12.04.12 р. № 578/5, згідно якої вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами.

Підтвердженням того, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок є виписка по картрахунку, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Із розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором, що свідчить про прийняття нею умов договору (а.с.5-8).

Інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача містить виписка з банківського рахунку - баланс станом на дату укладання кредитного договору, всі операції за кредитною карткою. При цьому відповідач, діючи розумно і з належною обачливістю, мала достатньо часу та можливостей ознайомитися, у тому числі при сплаті заборгованості за договором.

За приписами положень ст. ст. 634, 638 ЦК України, підписавши Анкету-заяву, відповідачка прийняла пропозицію позивача та приєдналась до договору згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві. Крім того, підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», відповідачка була повідомлена про зміст цих Умов і Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у самій Анкеті-заяві.

Таким чином, відповідачем не було доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином.

Із заяви - анкети клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено - п. 2.1.1.2.3, що позивач має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, про що зазначено в довідці про зміну умов кредитування (а.с.21).

Згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до 24.02.2016 року належним чином виконувала свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобов'язання за договором. (а.с.5-8).

ОСОБА_4 не надала суду належних доказів на спростування факту укладання кредитного договору, отримання кредитних коштів та користування ними, спростування заборгованості по кредиту чи її розміру.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що банк надав до суду документи поганої якості (не можна прочитати) не відповідають дійсності (а.с. 2-31) і тому колегія суддів їх відхиляє.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч положень ст. 263 ЦПК України про законність та обґрунтованість рішення, не з'ясував, що виходячи з умов договору кредиту нарахування пені та штрафів, що належить до одного виду цивільної відповідальності, відбувається за одне й те ж правопорушення: невиконанні умов договору про вчасне повернення суми кредиту та сплаті процентів.

Згідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У статті 549 ЦК України надано наступне поняття неустойки:

1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

2. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

3. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, пеня та штраф належить до одного виду відповідальності за порушення боржником зобов'язання, неустойки. Тому виходячи із конституційної заборони подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, у суду першої інстанції не було підстав для стягнення з відповідача окрім пені ще й штрафів у сумі 500+709,43 = 1209,43 грн.

З огляду на це сума стягнення за договором кредиту підлягає зменшенню до розміру: 15398,02 - 1209,43 = 14188, 59 грн.

Оскільки в частині подвійного стягнення неустойки у вигляді штрафів висновки суду не відповідають обставинам справи, суд першої інстанції порушив вказані норми матеріального права, то відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасування рішення суду про стягнення суми штрафів, та ухвалення в цій частині нового рішення.

Відповідно до ч.ч. 10, 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів також змінює розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, у тому числі пропорційно задоволеним вимогам підлягає відшкодування сплачений відповідачем судовий збір за подачу апеляційної скарги - шляхом зустрічного зарахування.

Керуючись ст.ст. 268, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.ст. 381-384, 388-392 ЦПК України, та пунктом 8 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ КБ "Приватбанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитом 14188 (чотирнадцять тисяч сто вісімдесят вісім) гривень 59 коп. та судовий збір 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 коп.

В іншій частині у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 05.03.2018 року.

Головуючий:

В.Б. Яцина.

Судді: І.О. Бровченко.

І.В.Бурлака.