н/п 4-с/490/128/2017
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі Сасік Я.С.,

за участю скаржника - ОСОБА_1,

представника скаржника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 щодо поновлення строку звернення до суду зі скаргою на бездіяльність Центрального відділу ДВС м. Миколаїв під час виконання виконавчого листа №1423/18835/2012 та скасування постанови Центрального відділу ДВС м. Миколаїв від 25.11.2016 року ВП №50545026 «Про повернення виконавчого документу стягувачу»,-

В С Т А Н О В И В:

15.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва згідно виконавчого листа №1423/18835/2012, виданого 25.03.2013 року; скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ОСОБА_3 від 25.11.2016 року ВП №50545026 «Про повернення виконавчого документу стягувачу» - як незаконну, та зобов'язати Центральний відділ ДВС м. Миколаїв відновити виконавче провадження ВП №50545026 (ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження»). Окрім того, ОСОБА_1 просив поновити строк звернення до суду з даною скаргою.

У судовому засіданні представник заявника- Лопушанський В.М. заяву про поновлення строку на звернення до суду підтримав та вказав, що 31.03.2017 року ОСОБА_1 дізнався про повернення виконавчого документу стягувачу, однак, оскільки не знав нових положень Закону України "Про виконавче провадження", не оскаржив вказану постанову, та 29.06.2017 року звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження. Оскільки дії державного виконавця є неправомірними та незаконними, за такого, ОСОБА_1 має право на судовий захист і суд повинен захистити його права шляхом поновлення строку на звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними скаргами, законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Цивільно-процесуальним кодексом, певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільно-правових відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Додаткового суд враховує, що Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без розгляду з підстав, передбачених законом (пропуск строку звернення до адміністративного суду) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини у п.35 рішення від 12.03.2009 (справа "Плахтєєв та Плахтєєва проти України") зазначив, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, № 18, сс. 17- 18, пп. 35- 36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51- 52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, № 316-B, сс. 80- 81, пп. 62- 67).

Відповідно до пунктів 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Отже, враховуючи те, що національним законодавством України встановлені певні обмеження, зокрема, щодо строку звернення до суду і це не може вважатися незаконним обмеженням у праві на доступ до суду, а також те, що у даній справі судом достовірно встановлено обізнаність скаржника про порушення його прав з 31.03.2017 року, проте зі скаргою до суду він звернувся лише 15.08.2017 року, тобто після спливу встановленого законом десятиденного строку, на підставі наведеного суд вважає, що скаргу слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 126, 449, 354-355, 260, Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу ДВС м. Миколаїв під час виконання виконавчого листа №1423/18835/2012 та на постанову Центрального відділу ДВС м. Миколаїв від 25.11.2016 року ВП №50545026 «Про повернення виконавчого документу стягувачу»- залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржене в строки та в порядку, передбаченому ст.ст. 354-355 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова