Справа №463/5582/17
Провадження №2/463/768/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Шеремети Г.І.

при секретарі с/з ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2 (прокурор)

представника позивача МОУ ОСОБА_3

представника позивача «Військторгсервіс» ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі ОСОБА_5 оборони України, ОСОБА_6 «Військторгсервіс» до ОСОБА_7 про витребування майна, суд,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, просив витребувати від ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у власність держави в особі ОСОБА_5 оборони України приміщення перукарні, загальною площею 26,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, пл.Соборна, 5.

Позов мотивує тим, що 02.10.2009 року між позивачем ОСОБА_6 «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Управління Західного оперативного командування ОСОБА_6 «Військторгсервіс», який відповідно до свого статуту є державним господарським об'єднанням, заснованим на державній власності та належить до сфери управління ОСОБА_5 оборони України, та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу спірного приміщення перукарні, що знаходиться за адресою: м.Львів, пл.Соборна, 5. У звязку з тим, що рішень про надання згоди на відчуження спірного майна та укладення договору купівлі-продажу від 02.10.2009 року ОСОБА_5 оборони України, як субєктом управління майном, не приймалось у відповідності до Порядку відчуження обєктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №803 від 06.06.2007 року та Фондом державного майна таке відчуження не погоджувалось, то рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30.12.2014 року по справі №463/145/14 скасовано рішення Личаківського районного суду м.Львова від 08.05.2014 року та прийнято нове, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02.10.2009 року, зобовязано ОСОБА_9 повернути ОСОБА_6 «Військторгсервіс» приміщення перукарні за адресою: м.Львів, пл.Соборна, 5, а ОСОБА_6 «Військторгсервіс» повернути ОСОБА_9 145 104,00 грн. сплачених останнім за договором купівлі-продажу. Незважаючи на це, в подальшому позивачем з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що спірне приміщення належить на праві власності відповідачу ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 27.12.2014 року. Зважаючи на те, що спірне приміщення перукарні вибуло з володіння власника, тобто держави в особі ОСОБА_5 оборони України, поза його волею, а тому заступник військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України, представляючи інтереси держави, звернувся до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача, відповідача ОСОБА_7, в порядку вимог ст.388 ЦК України.

Представники позивачів ОСОБА_10 гарнізону Західного регіону України, ОСОБА_5 оборони України, ОСОБА_6 «Військторгсервіс» в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, передбачених в позові.

Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не зявилася, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. У звязку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди представників позивачів суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України.

У звязку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року та вступом в дію 15.12.2017 року нового Цивільного процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд даної справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017 року.

Заслухавши пояснення представників позивачів, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265,280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.10.2009 року між ОСОБА_6 «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Управління Західного оперативного командування ОСОБА_6 «Військторгсервіс», та ОСОБА_9 укладено договір купівлі-продажу приміщення перукарні, що знаходиться за адресою: м.Львів, пл.Соборна, 5, загальною площею 26,0 кв.м. Договором змін та доповнень від 02.01.2010 року до договору купівлі-продажу приміщення перукарні 02.10.2009 року внесено зміни щодо площі приміщення шляхом зазначення з 26,0 кв.м. на 26,8 кв.м. в результаті уточнення та підрахунку площ (а.с.10-12).

Відповідно до п.1.1 Статуту ОСОБА_6 «Військторгсервіс», вказаний концерн є державним господарським об'єднанням, заснованим на державній власності та належить до сфери управління ОСОБА_5 оборони України.

Згідно п.7.5 Статуту майно ОСОБА_6 «Військторгсервіс» перебуває в державній власності і закріплене за ним на праві господарського відання, а п.7.5 передбачено, що відчуження основних фондів ОСОБА_6 здійснюється лише за попередньою згодою органу управління майном (ОСОБА_5 оборони України) і як правило на конкурентних засадах, відповідно до чинного законодавства України.

У звязку з тим, що рішень про надання згоди на відчуження спірного майна та укладення договору купівлі-продажу від 02.10.2009 року ОСОБА_5 оборони України, як субєктом управління майном, не приймалось у відповідності до Порядку відчуження обєктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №803 від 06.06.2007 року та Фондом державного майна таке відчуження не погоджувалось, то ОСОБА_10 прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах ОСОБА_5 оборони України в 2013 році звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02.10.2009 року та зобовязання до вчинення дій. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 08.05.2014 року в позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30.12.2014 року по справі №463/145/14 скасовано рішення Личаківського районного суду м.Львова від 08.05.2014 року та прийнято нове, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02.10.2009 року, зобовязано ОСОБА_9 повернути ОСОБА_6 «Військторгсервіс» приміщення перукарні за адресою: м.Львів, пл.Соборна, 5, а ОСОБА_6 «Військторгсервіс» повернути ОСОБА_9 145 104,00 грн. сплачених останнім за договором купівлі-продажу (а.с.13-15). Як вбачається зі змісту рішення апеляційної інстанції мотивами для визнання договору купівлі-продажу недійсним було порушення законодавчо встановленого на момент укладення правочину порядку відчуження державного майна, яке перебуває у віданні державних підприємств, а саме відсутність рішення ОСОБА_5 оборони України про надання згоди на відчуження майна та відсутність погодження такого відчуження Фондом державного майна.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Аналіз даного положення дає підстави стверджувати про те, що судове рішення про визнання правочину недійсним матиме так звану «зворотну силу».

Момент вчинення правочину договору є досить однозначно визначений законодавцем в ст.638 ЦК України, в якій зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору.

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що спірне приміщення перукарні, загальною площею 26,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, пл.Соборна, 5, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 27.12.2014 року, укладеного з ОСОБА_9 (а.с.16-17).

Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно набуте безоплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі 6-1203цс15).

Аналізуючи вказане положення законодавства на предмет відповідності обставинам справи суд виходить з наступного.

Суд вважає таким, що не підлягає оспоренню статус відповідача ОСОБА_11 як добросовісного набувача в розумінні статті 388 ЦК України. Однак, поряд із цим вважає за необхідне вказати на наступне.

Як було зазначено вище рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30.12.2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02.10.2009 року, момент недійсності якого пов'язаний не з набранням чинності рішенням суду про це , а з моментом вчинення такого правочину. Що відтак свідчить про те, що ОСОБА_8 укладаючи 27.12.2014 року з ОСОБА_7 безвідплатний договір дарування спірного приміщення згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 30.12.2014 року мав статус особи, яка не мала права на відчуження майна, навіть незважаючи на те, що рішення суду про це було прийнято після укладення договору дарування.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі 6-1168цс15, аналіз норми ч.3 ст.388 ЦК України дає підстави для висновку, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Якщо таке майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право його витребувати від добросовісного набувача у всіх випадках.

Зважаючи на це, суд приходить до висновку про те, що приміщення перукарні вибуло з володіння власника держави в особі ОСОБА_5 оборони України поза його волею, та було відчужено ОСОБА_9 - особою, яка не мала права на його відчуження, безоплатно добросовісному набувачу ОСОБА_7 А відтак таке майно може бути витребуване від відповідача у всіх випадках в порядку ч.3 ст.388 ЦК України. А тому суд позов задовольняє.

Керуючись ст.ст. 15,16,203,215,216,236,388 ЦК України, ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,280,282,354,355 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Витребувати від ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у власність держави в особі ОСОБА_5 оборони України приміщення перукарні, загальною площею 26,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, пл.Соборна, 5.

На рішення суду відповідачем може бути подано до Личаківського районного суду м.Львова письмову заяву про перегляд заочного рішення в порядок і строки, передбачені ст.284 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (імя) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач заступник військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України: м.Львів, вул.Клепарівська, 20.

Позивач ОСОБА_5 оборони України: м.Київ, просп.Повітрофлотський, 6.

Позивач ОСОБА_6 «Військторгсервіс»: м.Київ, вул.Молодогвардійська, 28А.

Відповідач ОСОБА_7: м.Львів, вул.Левандівська, 5.

Суддя: Шеремета Г. І.