АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року м. Чернівці

справа № 720/1866/16-ц

Апеляційний суд Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Костюк Л.С.,

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

при розгляді справи за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2016 року, ухваленого суддею Ляху Г.О., повний текст якого складено 28 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2: домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А», літньої кухні літера «Б», вбиральні літера «Г», колодязя № 1, колодязя № 2, альтанки № 3, огорожі № 4-8 розташоване по АДРЕСА_1;

нежитлову будівлю - лазню з мінібаром і перукарнею літера «А», огорожу № 1, водонапірну башту № 3, пожежний резервуар № 3, замощення І, розташовану по АДРЕСА_2.

Поділено спільне майно подружжя та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку:

Провадження №22-ц/794/95/18 Категорія 48

домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А», літньої кухні літера «Б», вбиральні літера «Г», колодязя № 1, колодязя № 2, альтанки № 3, огорожі № 4-8 розташоване по АДРЕСА_1;

нежитлової будівлі - лазні з мінібаром і перукарнею літера «А», огорожі № 1, водонапірної башти № 3, пожежного резервуару № 3, замощення І розташованої по АДРЕСА_2.

Припинено право спільної сумісної власності на дане нерухоме майно.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1, площею 0,25 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка відповідно до Державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 22 грудня 2002 року на підставі рішення 19 сесії 21 скликання Боянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 1 від 15 березня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 350, зареєстровано за ОСОБА_2

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

ТОВ «ФК «Поліс» в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати. Ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в їх задоволенні, оскільки порушені його права як власника.

Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 22.07.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №24-2.022-005/08-СК, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 500 000 дол.США, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між банком та ОСОБА_2 було укладеного іпотечний договір від 22.07.2008 року №24-2.022-005/08ДИ01, згідно якого боржник передав в іпотеку земельну ділянку площею 0,5927 га, за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 22.12.2002 року та цілий житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 03.06.2005 року.

Між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Поліс» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором ТОВ «ФК «Поліс» звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та 04.08.2016 року здійснило реєстрацію права власності на предмет іпотеки за собою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлювалися нормами ст.213 ЦПК України (в ред. 2004 року).

Проте, оскаржуване рішення в частині поділу домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А», літньої кухні літера «Б», вбиральні літера «Г», колодязя № 1, колодязя № 2, альтанки № 3, огорожі № 4-8 та розташовано по АДРЕСА_1, та земельної ділянки площею 0,25 га таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 1995 року, що підтверджується їхнім свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 від 21 липня 1995 року (а.с.12).

Під час шлюбу спільною працею та за спільні кошти, сторонами було побудовано житловий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_1 та придбано нежитлову будівлю лазню з міні баром і перукарнею, яка розташоване по АДРЕСА_2.

Вказане нерухоме майно було зареєстровано на ім'я відповідача.

Задовольнивши позовні вимоги, щодо розподілу спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив норм ст.60,70 СК України, ст.120 ЗК України та з пояснень сторін, відповідача, який визнав зазначений позов, не встановивши дійсних обставин справи.

За змістом апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів встановлено, що 22.07.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №24-2.022-005/08-СК, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 500 000 дол.США терміном до 19.07.2013 року (а.с.108-112).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладеного іпотечний договір від 22.07.2008 року №24-2.022-005/08ДИ01, згідно якого боржник передав в іпотеку земельну ділянку площею 0,5927 га, за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 22.12.2002 року Боянівською сільською радою на підставі рішення №1, 19 сесії 21 скликання від 15.03.1994 року та цілий житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою АДРЕСА_1 АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 03.06.2005 року на підставі рішення №28 виконавчого комітету Боянівської сільської ради від 11.05.2005 року (а.с.115-120).

Банком на підставі договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18.11.2015 року, додаткової угоди №1 від 27.11.2015 року до договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18.11.2015 року та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 03.12.2015 року, було відступлено ТОВ «ФК «Поліс» право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, укладених між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 (а.с.121-132, 136-141).

Відповідно до п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

В силу ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом(право застави).

Частиною першою ст.575 ЦК України визначено, що одним із видів застави є іпотека, тобто застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, ТОВ «ФК «Поліс» задовольнив свої вимоги, звернувши стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме спірний житловий будинок відповідно до п.5.1 іпотечного договору та 04.08.2016 року здійснило реєстрацію права власності на предмет іпотеки за собою (а.с.142-143).

Суд вирішив спір про право власності щодо майна, яке на час ухвалення судового рішення вибуло із володіння сторін та перейшло у власність ТОВ «ФК «Поліс» , яке не було залучене до участі у справі.

Оскільки на частину майна, яке є предметом поділу між подружжям, а саме спірне домоволодіння зареєстроване право власності за ТОВ «ФК «Поліс», то в цій частині рішення суду першої інстанції в силу п.1, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Що стосується земельної ділянки, поділ якої оскаржується ТОВ «ФК «Поліс», суд виходить з наступного.

Відповідно до витягу з договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 11.12.2015 року в частині, яка стосується ОСОБА_2, до нового кредитора перейшлиь права іпотекодержателя лише в частині, тобто новий кредитор став іпотекодержателем лише цілого житлового будинку з надвірними спорудами, що є предметом іпотеки за іпотечним договором №24-2.022-005/08ДИ01 від 22.07.2008 року, посвідчений ОСОБА_3, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу за реєстровим №4063 (а.с.136-139).

Про те, в силу ч.1 ст.120 ЗК України (в ред. станом на 04.08.2016р.) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Як вбачається із державного акту на право приватної власності на землю (а.с.35), земельна ділянка позначена на плані як «1» площею 0,25 га передана ОСОБА_2 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарським споруд, про те складається з частин «р-1» площею 0,1015га з визначенням як сільськогосподарські угіддя, та «р-2» площею 0,1485га під будівлями з іншим.

Згідно плану земельної ділянки з технічного паспорта на спірний будинок (а.с.18-22) площа земельної ділянки, розміщена під ним з приналежними господарським спорудами та двором складає 0,1933 га, а решта значиться як город, що включається у виділенні сільськогосподарські угіддя, що є землями сільськогосподарського призначення, тому з підстав п.1.1 у застереженнях до Договору про відступлення права вимоги та договорами іпотеки від 11.12.2015 року (а.с.136-139), права вимоги не перейшло до нового іпотекодержателя.

З цього вбачається, що земельна ділянка під житловим будинком та приналежними йому господарськими спорудами, на якій вони розміщені та частині, яка необхідна для їх обслуговування, як об'єкт цивільного права в розумінні ст.79-1 ЗК України (в редакції під час вирішення спору) не сформована, оскільки зайнята під ними частина є меншою, ніж виділена для будівництва та обслуговування в розмірі 0,25 га.

Відповідно до ч.6 ст.120 ЗК України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Апелянтом не надано доказів визначення розмірів земельної ділянки, на якому розміщене набуте ТОВ «ФК «Поліс» нерухоме майно, виділення її в окрему ділянку та присвоєння окремого кадастрового номеру, через що твердження про набуття ними в порядку ч.1ст.120 ЗК України всієї площі 0.25 га належної ОСОБА_2 земельної ділянки не заслуговує на увагу.

Про те, поділ цієї земельної ділянки відбувся з порушенням глави 26 ЦК України без залучення до вирішення спору її співвласника, право на яку набуто останнім на підставі ч.1 ст.120 ЗК України в частині, на якій розміщений житловий будинок із господарськими спорудами, що порушує права ТОВ «ФК «Поліс» та в силу п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України є наслідком скасування оскаржуваного рішення і в цій частині.

Відносно задоволених позовних вимог судом першої інстанції відносно нежитлової будівлі - лазні з міні-баром і перукарнею літера «А», огорожі № 1, водонапірної башти № 3, пожежного резервуару № 3, замощення І та розташовано по АДРЕСА_2, то суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для їх скасування, оскільки апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів порушення прав в цьому ТОВ «ФК «Поліс».

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було допущено суттєві порушення як матеріального, так і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, а також згідно п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Сума позову при зверненні ОСОБА_1 до суду складала 3 081 691,26 грн., апелянт при подачі скарги сплатив 7579 грн. за оскарження первинних вимог.

Оскільки судом апеляційної інстанції задоволено апеляційних майнових вимог на суму 2 423 775,94грн., що складає 78,65 % від заявлених в суді першої інстанції, тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Поліс» слід стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 5 960, 88 грн.

Керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2016 року в частині визнання спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та поділу домоволодіння АДРЕСА_1, а також визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частку земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1, площею 0,25 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд скасувати й ухвалити нове, яким в у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» понесені судові витрати за апеляційний перегляд в сумі 5 960,88 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, В.Ф. Міцней/