Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/2557/17 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 5 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу №295/2557/17 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа - ОСОБА_2, про визнання нечинним та скасування рішення виконавчого органу місцевого самоврядування та визнання недійсним свідоцтва про право власності,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, яке ухвалено 07 грудня 2017 року суддею Перекупкою І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання нечинним і скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що пунктом 12 додатку № 1 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01 вересня 2011 року № 536, вирішено оформити право власності на об'єкт нерухомого майна, що належить фізичній особі ОСОБА_2 на павільйон громадського харчування загальною площею 28,5кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення, 05 вересня 2011 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на зазначене майно.

Послалась на те, що павільйон громадського харчування, є самочинним будівництвом, оскільки збудований на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, а будівництво здійснено з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Зокрема, вказала, що будівництво зазначеного нерухомого майна здійснено з порушенням існуючого генерального плану м. Житомира, затвердженого рішенням 16 сесії міської ради 23 скликання від 26 грудня 2001 року № 266 та діючого законодавства, в межах історико-архітектурної зони міста і в охоронній зоні пам'ятки архітектури національного значення - Преображенського собору.

Крім того, зазначила, що в порушення архітектурно - планувального завдання на розміщення на АДРЕСА_1 зупинки громадського транспорту з кіоском по продажу газет, журналів і інших друкованих періодичних видань та тютюнових виробів №405/214а/06 від 18 грудня 2006 року, відповідно до якого зазначена споруда носить тимчасовий характер, ОСОБА_2 здійснила замість цього будівництво капітальної споруди, що є неприпустимим.

Обґрунтовуючи підстави свого звернення до суду з зазначеним позовом, позивачка посилалась на те, що оскаржуваним ненормативним актом, який суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, суспільним інтересам в частині видачі правовстановлюючого документа на незаконне будівництво в межах історико - архітектурної зони міста порушено право власності на землю територіальної громади м.Житомира, членом якої вона є. Внаслідок цього, порушені її права на доступ до культури, археологічної та архітектурної спадщини, доступ до культурних цінностей, культурної спадщини і культурних благ.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 грудня 2017 року позов задоволено. Визнано нечинним та скасовано пункт 12 додатку № 3 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 536 від 01 вересня 2011 року. Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 05 вересня 2011 року про право власності ОСОБА_2 на павільйон громадського харчування загальною площею 28,5 кв. м. відповідно до інвентаризаційної справи № 18950, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що третя особа - ОСОБА_2 безпідставно не була залучена судом до участі у справі в якості співвідповідача, хоча ОСОБА_1 оспорюється її право власності на павільйон громадського харчування і предмет позову безпосередньо стосується прав і обов'язків третьої особи як власника цього нерухомого майна, а рішення у даній справі безпосередньо впливає на її права і обов'язки, зокрема на її право власності.

Вважає помилковим посилання у тексті судового рішення на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 як відповідачів у справі, оскільки під час розгляду справи суд відмовив у задоволенні клопотання про притягнення зазначених осіб в якості співвідповідачів.

Внаслідок цього ОСОБА_2 у статусі третьої особи, була позбавлена комплексу прав сторони у спорі, зокрема права подати заяву про застосування позовної давності.

Крім того, оспорюючи рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради та свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на павільйон громадського харчування, позивач не зазначила у чому саме полягає порушення її майнового права на оспорюваний об'єкт власності, а суд не врахував, що права позивача на цей об'єкт ніяким чином не порушені.

Позивач ніколи не була власником об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 - павільйону громадського харчування площею 28,5кв.м., не заявляла раніше будь-яких інших речових прав на це майно, вона ніколи не мала майнових прав на земельну ділянку, на якій розташований даний об'єкт нерухомості.

Відтак, вважає, що судом неправильно застосовано до спірних правовідносин положення ст. 393 ЦК України, а висновок суду про те, що оспорюваним рішенням виконкому та свідоцтвом про право власності на об'єкт нерухомого майна, яке видане на ім'я ОСОБА_2, порушуються права позивача є надуманим.

На його думку, виконавчим комітетом Житомирської міської ради оспорюване рішення прийнято у межах наданих законом повноважень, а наявні у матеріалах справи докази свідчать про відсутність правових підстав вважати, що павільйон громадського харчування є самочинним будівництвом. Судом не досліджено надані третьою особою докази про відсутність порушень будівельних норм і правил при реконструкції спірного об'єкту нерухомого майна.

Крім того, ОСОБА_3 вказав, що ОСОБА_1 скористалася своїм службовим становищем для отримання відповідних документів по справі для реалізації своїх інтересів, а позовна вимога про визнання нечинним та скасування п.12 додатку 3 оскаржуваного рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради підлягала розгляду у порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнав з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу. Представник відповідача - виконавчого комітету Житомирської міської ради - Черниш Є.М. при розгляді апеляційної скарги покладався на думку суду, просив врахувати доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасників справи, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що п. 12 додатку № 1 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01 вересня 2011 року № 536 вирішено оформити право власності на об'єкт нерухомого майна, що належить фізичній особі ОСОБА_2 на павільйон громадського харчування загальною площею 28,5 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11- 13 т.1).

На підставі вказаного рішення виконавчого органу місцевого самоврядування, 05 вересня 2011 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на вказане майно (а.с.15 т.1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що павільйон громадського харчування, право власності на який на підставі вищевказаного рішення виконкому зареєструвала за собою ОСОБА_2 є у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом, збудованим на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, та з істотним порушенням будівельних норм і правил. Оспорюваним рішенням порушуються права позивачки на доступ до об'єктів культурної спадщини територіальної громади Житомира.

Такий висновок суду є передчасним з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та журналу судового засідання від 30 травня 2017 року (а.с. 132-133 т.1), представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6, посилаючись на відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 122-125 т.1), згідно яких власником будівлі павільйону громадського харчування за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, а власником земельної ділянки за вказаною адресою - ОСОБА_4, просив залучити останніх до участі у справі у якості співвідповідачів. Проте, у задоволенні такого клопотання судом було відмовлено.

Зазначені обставини, крім змісту журналу судового засідання, підтверджується змістом запису фіксування судового засідання технічними засобами та послідуючими журналами судових засідань (а.с. 164-165, 174-175, 247, 250 т. 1, а.с. 10-11 т. 2).

Тому, доводи апеляційної скарги про безпідставне зазначення судом у мотивувальній частині рішення про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були залучені до участі у справі в якості співвідповідачів, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими.

Крім того, як вбачається із відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на час ухвалення судового рішення право власності на будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з 28 листопада 2017 року належало ОСОБА_4 (а.с. 92-100 т.2).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_1 оспорюється право власності на майно, належне ОСОБА_2, яка перебувала у статусі третьої особи у справі, а також ОСОБА_4, який не був учасником справи, і предмет позову, як і ухвалене судове рішення безпосередньо стосуються їх прав і обов'язків, зокрема, їх права власності.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Таким чином, ухвалення судом рішення, яким по суті було вирішено питання щодо прав та обов'язків ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які не були залучені до участі у справі в якості співвідповідачів, є порушенням норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення судом апеляційної інстанції нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа у частині вимог про визнання нечинним та скасування п. 12 додатку 3 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства є безпідставними з огляду на те, що спір пов'язаний із припиненням цивільного права фізичної особи.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1408 грн. понесених останньою судових витрат за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 07 грудня 2017 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1408 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 15 лютого 2018 року.