Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , при секретарі Мащенко Д.О., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6, ОСОБА_4, про визнання недійсним договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. 27 лютого 2017 року її чоловік з метою забезпечення зобовязання за договором позики від того ж числа уклав з ОСОБА_5 договір іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1, яка на думку позивача, належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя. Про існування договору іпотеки ОСОБА_1 стало відомо лише у жовтні 2017 року, коли відповідач ОСОБА_5 почав вимагати у ОСОБА_4 виконання грошового зобовязання та виселення з квартири, яку він має намір продати. Вважала, що наявний договір іпотеки порушує її законні права як власника та під час передачі квартири в іпотеку нотаріус мав отримати від неї нотаріальну згоду на укладення договору, але такої згоди не отримав, чим порушив її майнові права. У звязку із чим була вимушена звернутися до суду та просила визнати договір іпотеки від 27.02.2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, недійсним.

Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат ОСОБА_2, у судовому засіданні підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_3, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення та зазначала про належність квартири, яка була предметом іпотеки, іпотекодавця на праві особистої власності, оскільки перейшла йому у власність в порядку спадкування.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Третя особа Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6 у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, даючи оцінку запереченням відповідача та доводам позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 23 жовтня 2003 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 452, про що свідчить відповідне свідоцтво про одруження, видане 23.10.2003 року.

27 лютого 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в простій письмовій формі укладено договір позики, за яким ОСОБА_5 передав у борг ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 23400,00 грн., строком на дванадцять місяців, з виплатою відсотків за ставкою 10% щомісяця зі строком повернення боргу до 27.02.2018 року.

Також 27 лютого 2017 року в рахунок забезпечення виконання договору позики між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6

Згідно з пунктам 1.4 та 1.5. Договору іпотеки в забезпечення виконання зобовязань за основним договором ОСОБА_4 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, 04 листопада 2003 року за реєстровим номером 3-1734, зареєстрованого 15 березня 2005 року в МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації».

Дійсно, у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, за реєстровим номером 3-1734, ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, яку він успадкував після смерті свого батька, ОСОБА_8, померлого 05 грудня 2002 року.

Особистою приватною власністю чоловіка відповідно до пункту 2 частини 1 статті 57 СК України є майно, набуте ним за час шлюбу в порядку спадкування.

Згідно з частиною 1 статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частинами 2, 3 статті 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Наведені положення, які передбачають обовязок отримання згоди від другого подружжя на розпорядження спільним майно, застосовуються виключено до майна, яке відповідно до статті 60 СК України має статус спільної сумісної власності подружжя та не є їх особистою власністю.

Натомість таких вимог до особистого майна одного із подружжя не передбачено, а власник має право самостійно на власний розсуд вчиняти правочини щодо такого майна.

З урахуванням вказаних положень сімейного законодавства квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_8, є його особистою приватною власністю та на неї не розповсюджується правовий режим, який передбачений главою 8 Сімейного кодексу, що регулює право спільної сумісної власності подружжя.

У звязку із цим суд відхиляє доводи ОСОБА_1, яка посилається на частину 1 ст. 60 та частини 3, 4 ст.65 СК України, на необхідність отримання згоди від неї на розпорядження квартирою, яка належить її чоловікові на праві особистої власності.

Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України).

Враховуючи викладене позивачем не доведено та судом не встановлено порушень прав позивача при укладенні спірного договору іпотеки, оскільки квартира АДРЕСА_1 набута ОСОБА_4 в порядку спадкування та є його особистою приватною власністю і положення статей 60, 65 СК України до спірних правовідносин не підлягають застосуванню. Тому суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

До витрат, повязаних із розглядом справи, згідно з частиною 3 статті 133 ЦПК України належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, стороною відповідача до суду надана квитанція прибуткового касового ордеру б/н від 11.01.2018 року, з якого вбачається, що адвокату ОСОБА_3 ОСОБА_5 були сплачені грошові кошти у розмірі 2000 грн., на підставі додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги. Вказані кошти були сплачені адвокату за 5 годин витраченого часу за весь обсяг проведеної у справі роботи, в тому числі за участь в судових засіданнях, підготовку документів, консультування та інші дії.

Враховуючи обсяг наданої допомоги, витраченого часу на виконання робіт, складністю справи та її значимістю для відповідача, суд вважає, що понесені відповідачем витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 гривень є співмірними та підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. 57, 60, 65 СК України, ст.ст. 6, 11, 203, 215, 316, 317, 319, ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 137, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6, ОСОБА_4, про визнання недійсним договору іпотеки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_5 (11 квітня 12987 року народження, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) понесені відповідачем витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення буде виготовлено 26 лютого 2018 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов