АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/342/18Головуючий по 1 інстанції - Добриднюк Н.О.
Категорія: 19, 27 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Храпка В.Д.

за участю секретаря Торопенко Н.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -:

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.09.2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 1751 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 19.07.2017 року складала 23069,21 гривень, в тому числі: 2755,04 грн. - тіло кредиту; 8730,91 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 10246,63 грн. - нараховано пені, 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1086,63 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами.

Заочним рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2017 року у задоволення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило апеляційний суд скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким позов банку задовольнити в повному обсязі.

При цьому в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, а тому позивач надав належний розрахунок заборгованості в якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Згідно з вимогами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_3 підписав заяву б/н від 06.09.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1751 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість відповідача станом на 19.07.2017 року становить 23069, 21 грн., і складається з тіла кредиту - 2755,04 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 8730,91 грн., нарахованої пені - 10246, 63 грн., штрафу (фіксована частина) - 250 грн. та штрафу (процентна складова) - 1086, 63 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачем вказана сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2755, 04 грн. (а не 1751 грн.), пояснень збільшення тіла кредиту, детальної розшифровки та розрахунку заборгованості до суду не надано, а тому зазначений розрахунок за кредитним договором, за яким розмір заборгованості за тілом кредиту безпідставно збільшився, не може бути прийнятий як на підставу для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджуючись з даними висновками районного суду та при цьому виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до Заяви б/н від 06.09.2007 року, яка підписана відповідачем, банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1751 грн. В умовах даної заяви вказано, що банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт.

Вказана умова визначена у даній заяві узгоджується з п. 2.1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, у відповідності до якого після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Пунктом 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що підписання цього договору є прямим і безумовним згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.

Колегія суддів, звертає увагу, що підписуючи Заяву б/н від 06.09.2007 року ОСОБА_3 ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 10 зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позичальник ОСОБА_3 користувався кредитними коштами після збільшення розміру кредитного ліміту, про що свідчить виписка банку по картковому рахунку, згідно якою відповідач неодноразово знімав кошти з картки, а також сплачував заборгованість за кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факт збільшення суми кредитного ліміту на кредитній картці відповідача з 1751 грн. до 2755, 04 грн., проте вказані обставини спростовуються випискою банку по особовому рахунку ОСОБА_3, оскільки встановлено факт використання ним кредитними коштами після збільшення суми кредитного ліміту на кредитній картці.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не може бути визнане законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_3 не виконав умови кредитного договору, кредитні кошти банку не повернув, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 23069, 21 грн.

Згідно ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні з позовом в суд та подачі апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатив в дохід держави судовий збір в розмірі 1600 грн. та 1760 грн., а всього 3360 грн.

Суд ухвалює рішення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь банку витрати по сплаті судового збору у вказаному розмірі.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Заочне рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2017 року - скасувати.

Ухвати нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2007 року в розмірі 23069, 21 грн. та стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 3360 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді