АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/52/18Головуючий по 1 інстанції - Прилуцький В.О.
Категорія: 59 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., Храпка В.Д.

за участю секретаря: Торопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_3, третя особа: ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про визнання рішення незаконним та його скасування, -:

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду із даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказували, що 21 липня 2016 року Білозірська сільська рада Черкаського району Черкаської області прийняла рішення № 20-33/VII «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3.». Зазначеним рішенням затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_3, розроблений ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та надано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га, по фактичному користуванню, за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1).

Позивач ОСОБА_5 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене право набуто ним правомірно та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Про наявність зазначеного факту ОСОБА_5 повідомляв ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», натомість при підготовці проекту землеустрою зазначені факти враховані не були. Крім того, Білозірській сільській раді на момент прийняття оскаржуваного рішення також було відомо про зазначений факт.

Позивач ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.1994 року є власником домоволодіння з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2. До складу належних ОСОБА_6 надвірних споруд входить також криниця під літ. 3. Фактично зазначена криниця розташована на земельній ділянці, яка рішенням сесії Білозірської сільської ради передана у власність ОСОБА_3 Про цей факт відповідачеві Білозірській сільській раді на момент прийняття оскаржуваного рішення було достеменно відомо, оскільки рішенням від 26.05.2016 року № 16-25/VII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_6.» позивачу по справі ОСОБА_6 був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,0006 га для обслуговування господарської будівлі (криниці) в адмінмежах Білозірської сільської ради в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_2.

Тобто оскаржуваним рішенням Білозірська сільська рада Черкаського району Черкаської області незаконно позбавила позивачів по справі належного їм права власності.

На підставі викладеного позивачі просили суд визнати незаконним та скасувати рішення Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 21.07.2016 року № 20-33/VII «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3.» та стягнути з відповідачів понесені судові витрати солідарно.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 21 липня 2016 року 20-33/VII «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3.».

Стягнуто з Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 по 275, 60 грн. судових витрат з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на безпідставність рішення суду у зв'язку з невідповідністю його висновків обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

При цьому, мотивує свою апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 наданої ОСОБА_5, оскільки дозвіл на її розробку йому не надавався.

Крім того, судом не надано належної оцінки доводам відповідача ОСОБА_3 щодо фізичної відсутності нерухомого майна позивача ОСОБА_5 за вказаною адресою та не надано оцінки рішенню ВК Білозірської сільської ради від 15.07.2014 року №48 «Про затвердження акту обстеження та ліквідацію закинутого об'єкта по господарського обліку».

Також апелянт зазначає, що суд при дослідженні проекту землеустрою ОСОБА_3 та технічної документації із землеустрою ОСОБА_5 зробив висновок, що потребує спеціальних знань без призначення відповідної експертизи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Згідно з вимогами ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваним рішенням сільської ради було порушено законні права позивачів на користування земельною ділянкою.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Білозірської сільської ради Черкаського району із заявою, в якій просив виділити йому як учаснику АТО земельну ділянку по АДРЕСА_1, що підтверджується відповідною заявою (т. 1 а.с. 74 на звороті).

Рішенням Білозірської сільської ради від 27 листопада 2014 року № 79-12/VI було вирішено надати відповідачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, по господарських будівель і споруд в адмінмежах Білозірської сільської ради в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1, між господарствами по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 76).

Рішенням Білозірської сільської ради від 21 липня 2016 року №20-33/VII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 та надано йому у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, по господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га, в тому числі: забудованих земель - 0,1500 га, по фактичному користуванню за адресою АДРЕСА_1. Дану земельну ділянку віднесли до категорії земель житлової та громадської забудови.

Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір послався на те, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 березня 2016 року за ОСОБА_5 визнано право власності в порядку спадкування за домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна ОСОБА_5 05 квітня 2016 року зареєстрував своє право власності на вказаний будинок.

Саме на підставі зазначених фактів суд першої інстанції прийшов до переконання, що фактично виділена відповідачу ОСОБА_3 земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_5 та на ній розміщені будинок та господарські споруди, які належать йому за рішенням суду.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції постановою апеляційного суду Черкаської області від 15 лютого 2018 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 березня 2016 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно.

Крім того, суд звертає увагу, що Рішенням виконавчого комітету Білозірської сільської ради № 48 від 15.07.2014 року «Про затвердження акту обстеження та ліквідацію закинутого об'єкта погосподарського обліку» затверджено Акт обстеження закинутого домоволодіння по АДРЕСА_1, який є зруйнованим та закинутим, вказаний об'єкт ліквідовано та виключено з господарського обліку, зобов'язано посадових осіб виконавчого комітету Білозірської сільської ради віднести земельну ділянку до земель запасу.

Того ж дня рішенням Білозірської сільської ради №71-5/VI від 15.07.2014 року «Про затвердження акту обстеження та ліквідацію закинутого об'єкта погосподарського обліку» фактично продубльовано рішення виконкому ради, ліквідовано закинутий об'єкт по господарського обліку за адресою АДРЕСА_1, внесено зміни до погосподарської книги № 17 від 2011-2015 років та віднесено земельну ділянку до земель запасу громади.

Вказані рішення органу місцевої влади та органу місцевого самоврядування позивачем ОСОБА_5 були оскаржені в судовому порядку та рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2015 року, залишеним без змін судами вищих інстанцій, в задоволенні позову було відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_5 не являється власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, а тому і рішенням Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 21 липня 2016 року 20-33/VII «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3.» права його жодним чином не порушені.

Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_6, то колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченого 02 листопада 1994 року державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріально контори Міняйло І.П. та зареєстрованим в реєстрі за №2269, ОСОБА_6 є власником домоволодіння АДРЕСА_2.

Згідно з технічним паспортом до складу домоволодіння входить, зокрема, криниця під №3, що знаходиться на межі із земельною ділянкою, яка рішенням Білозірської сільської ради від 21 липня 2016 року №20-33/VII виділена ОСОБА_3

19 травня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Білозірської сільської ради із заявою про надання йому дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,0006 га по АДРЕСА_2 в оренду на 10 років з правом викупу для обслуговування цієї криниці та рішенням Білозірської сільської ради від 26 травня 2016 року №16-25/VII йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою.

ОСОБА_6 в позові посилався на те, що фактично належна йому криниця розташована на земельній ділянці, яка рішенням сільської ради передана у власність ОСОБА_3, у зв'язку з чим вказаним рішенням порушені його права на користування нею.

Не погоджуючись з даними висновками позивача колегія суддів виходить з наступного.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_6 приватизовано земельну ділянку по АДРЕСА_2. На час приватизації даної земельної ділянки ним було погоджено її розмір та конфігурацію.

Рішенням суду першої інстанції не встановлено порушення його прав, хоча позов і було задоволено повністю. При цьому ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції в цій частині і не оскаржувалось.

За вказаних вище обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_3, третя особа: ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про визнання рішення незаконним та його скасування відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 23.02.2018 року.

Судді: