Справа № 357/697/18
У Х В А Л А

"26" січня 2018 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Рокитнянський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна боржника,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, мотивуючи тим, що на виконанні у Рокитнянському районному відділі ДВС перебуває виконавчий лист №2/1629/72/2012, виданий 19.09.2012 року Чорнухинським районним судом Полтавської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку, починаючи з 29.03.2012 року і до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів проводиться із заробітної плати боржника, який працює у СТОВ «Нива». Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.03.2013 року накладено арешт на все нерухоме майно та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить позивачу, як боржнику у вказаному виконавчому провадженні. Посилаючись на те, що борг сплачується організацією, в якій працює позивач шляхом утримання аліментів із заробітної плати на користь ОСОБА_2 та станом на 01.11.2017 року аліменти з його заробітної плати утримано та перераховано у повному обсязі, позивач просить суд зняти арешт з усього нерухомого майна, який накладений постановою державного виконавця у Рокитнянського районного відділу ДВС ОСОБА_4

Оглянувши подану заяву, суд вказує на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник, вказане положення закріплене і в попередніх редакціях вказаного Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як розяснено у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 Про судову практику в справах про зняття арешту з майна у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У відповідності до п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 Про судову практику в справах про зняття арешту з майна, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження»

У звязку із чим, боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі предявлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 186 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 28.03.2013 року державним виконавцем Смакотою С. В. органу державної виконавчої служби Рокитнянського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №2/1629/72/12, виданого 19.09.2012 року Чорнухинським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку, починаючи з 29.03.2012 року і до досягнення нею повноліття для забезпечення виконання виконавчого документа було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено останньому здійснювати відчуження будь-якого належного йому майна, що підтверджується постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.03.2013 року.

У даному випадку суд приходить до висновку, що у відкритті провадження по справі слід відмовити, оскільки позивач є стороною виконавчого провадження, яка має вирішувати питання, пов'язані з виконавчим провадженням (оскільки арешт накладено в межах виконавчого провадження) в порядку, визначеному розділом VII ЦПК, тобто шляхом подачі скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо накладення арешту.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

У відповідності до ч. 2, 3 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше пяти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Суд також розяснює позивачу, що відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 186 ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Рокитнянський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна боржника.

Ухвала може бути оскаржена.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя ОСОБА_5