Справа №: 398/2600/17
провадження №: 2/398/325/18
"05" лютого 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,
представника позивача Горячева А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину
ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину - договору фінансового лізингу №00009263 від 23 грудня 2013 року - та стягнення з відповідача 720 692,61 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» 23 грудня 2013 року уклало з ОСОБА_3 договір про фінансовий лізинг №00009263 від (далі - Договір), відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобов'язалося передати у розпорядження ОСОБА_3 об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW GolfVII2.0 TDI, 2013 року виробництва, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3 (далі - Обєкт лізингу), а ОСОБА_3 зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів на загальну суму, що становить еквівалент 22 149,60 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 5 537,40 доларів США. 20 березня 2014 року між позивачем, ОСОБА_3 та відповідачем було укладено угоду про заміну лізингоодержувача в Договорі, відповідно до якої сторони домовились замінити лізингоодержувача на нового лізингоодержувача з передачею новому лізингоодержувачу всіх прав та обов'язків відповідної сторони, визначених Договором. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2017 року, у справі за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Договору, в задоволенні позову відмовлено з підстав нікчемності Договору.
13 грудня 2017 року судове засідання відкладено на 17 січня 2018 року за клопотанням представника позивача у зв'язку з неможливістю його прибуття в судове засідання через зайнятість в іншому судовому засіданні (а. с. 126).
17 січня 2018 року, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзив не подав та представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. В судовому засіданні за клопотання представника позивача про надання йому часу для подачі до суду додаткових доказів оголошено перерву до 05 лютого 2018 року (а. с. 160 - 162).
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що у зв'язку з невиконанням відповідачем свої зобов'язань за договором фінансового лізингу, позивач звернувся до виконавчої служби для примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про повернення відповідачем Обєкту лізингу. Автомобіль оголошено у розшук та виконавче провадження зупинено, автомобіль на даний момент не розшукано та позивачу не повернуто. Крім того, пояснив, що ОСОБА_3 та відповідачем за договором фінансового лізингу були частково сплачені кошти.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
23 грудня 2013 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір про фінансовий лізинг №00009263, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобов'язалося передати у розпорядження ОСОБА_3 об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW GolfVII2.0 TDI, 2013 року виробництва, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3 (далі - Обєкт лізингу), а ОСОБА_3 зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, на загальну суму, що становить еквівалент 22 149,60 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 5 537,40 доларів США (далі - Договір) (а. с. 6 - 22). Позивач виконав свої зобов'язання в частині передачі лізингооодержувачу Обєкту лізингу.
20 березня 2014 року між позивачем, ОСОБА_3 та відповідачем укладено угоду про заміну лізингоодержувача в Договорі, відповідно до якої сторони домовились замінити лізингоодержувача ОСОБА_3 на нового лізингоодержувача - ОСОБА_2 з передачею новому лізингоодержувачу всіх прав та обов'язків відповідної сторони, визначених Договором (а. с. 23 - 27). Тобто, до відповідача перейшли всі права та обов'язки лізингоодержувача за Договором.
У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за Договором, позивач звернувся до виконавчої служби для примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про зобов'язання відповідача повернути автомобіль позивачу. У зв'язку з оголошенням автомобіля у розшук, виконавче провадження зупинено (а. с. 172 - 177).
Крім того, позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Договору. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2017 року, в задоволенні позову відмовлено з підстав нікчемності Договору (а. с. 28 - 40).
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Таким чином, застосування вказаних правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення нікчемного правочину.
Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним (правова позиція, висловлена Верховного Суду України в постанові від 29 березня 2017 року у справі за №6-3104цс16).
Таким чином, детальний аналіз ст. 216 ЦК України дає можливість прийти до висновку про те, що у даному конкретному випадку, оскільки автомобіль позивачу не повернуто, то відповідач зобов'язаний відшкодувати його вартість за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно з ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
На виконання нікчемного Договору ОСОБА_3 та відповідачем на користь позивача сплачено грошові коштів на загальну суму 75 087,87 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а. с. 182 - 187).
За змістом ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 645 607,74 грн., з вирахуванням сплаченої ОСОБА_3 та відповідачем суми грошових коштів на виконання нікчемного правочину у розмірі 75 087,87 грн. (720 692,61 грн. - 75 087,87 грн. = 645 607,74 грн.).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 10 107,35 грн. (а. с. 41, 180).
На підставі ст. ст. 215, 216, 538, 524, 533 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 15 лютого 2018 року.
Суддя О.В.Авраменко