АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3972/16-ц 22-ц/774/80/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 215/3972/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Гладиш К.І.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Промисловий ремонт»

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 травня 2017 року, яке постановлено суддею Демиденко Ю.Ю. у місті ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувсяз позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промисловий ремонт», третя особа: генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Промисловий ремонт» ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обргунтовував тим, що він працював на підприємстві відповідача на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування 5 розряду пульпонасосної дільниці хвостового господарства (ЦТВШГ) РУ-3 яка знаходиться на території ПАТ «ПІВНЗГК», та наказом №3/460 від 09.08.2016 р. був переміщений з вказаної дільниці РУ-3 на дільницю РУ - 1 ТОВ, яка знаходиться на іншому підприємстві ПАТ «ІнГЗК». Вказане переміщення вважає переводом, та таким що потребує згоди працівника, відповідно до положень ст.32 КЗпП України, оскільки дільниця РУ-1 на ПАТ «ІнГЗК» знаходиться в іншій місцевості, майже за 126 км. від дільниці РУ-3, хоча і в межах одного міста ОСОБА_2 Ріг. Крім того, змінилася тривалість його відпочинку у перерви між змінами, перерви стали сягати 23 а не 24 години, що впливає на зміну істотних умов праці.

Позивач відмовився виконувати незаконний наказ про переміщення, та в зміни з 12.08.2016 року по 19.08.2016 р. виходив на роботу на попереднє робоче місце на дільницю РУ-3, але його не допускали до роботи, та він відмовлявся від переміщення.

Наказом №15-к від 19.08.2016 р. він був звільнений за ст.40 ч.1 п.4 КЗпП України - за вчинення прогулу, відсутність на роботі на дільниці РУ-1 в зміни згідно з графіком з 12.08.2016 р. по 17.08.2016 р. Але порушення трудової дисципліни з його боку не було, його дійсно не було на роботі на РУ-1, оскільки на вказані робочі зміни він з'являвся на роботу на РУ-3. Він повідомив відповідача про свою незгоду з переміщенням.

Крім того, позивач вказує на те, що тривалий час з серпня 2010 р. відповідач не в повній мірі сплачував йому заробітну плату, йому недоплачено 125668,90 грн. за виконання особливо важливої роботи, 17232,60 грн. надбавки до заробітної плати, 21600 грн. надбавки за інтенсивність праці, 4340 грн. премії з фонда директора, 1448,39 грн. недоплат за роботу у вихідні та нічний час, що передбачено Колективним договором, який існує, але приховується адміністрацією, та нормами Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні» від 23.08.2016 р., регіональними і галузевими угодами. Крім того при прийомі на роботу у ТОВ, йому був наданий гарантійний лист, в якому гарантувалося, що на час обслуговування об'єктів ВАТ «ПІВНГЗК на робітників будуть поширюватися пільги, передбачені колективним договором ВАТ «ПІВНГЗК» за 2010 - 2011 роки.

Неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги, в останній їх редакції, позивач просив суд визнати незаконним звільнення та поновити його на роботі.

Стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 33053,30 грн. з розрахунку середньоденного заробітку 205,30 грн., 33053,30 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 19.08.2016 р. по 26.01.2017 р., 11750.00 грн. моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав.

Крім того просив стягнути 174494 грн. 58 коп. невиплаченої відповідачем заробітної плати, а саме:

-125668,90 грн. за виконання особливо важливої роботи, 17232,60 грн. надбавки до заробітної плати, 21600 грн. надбавки за інтенсивність праці, 4340 грн. премії з фонда директора, 1448,39 грн. недоплат за роботу у вихідні та нічний час, 4202,29 грн. індексації за затримку вказаних виплат з серпня 2010 р. по день звільнення 19.08.2016 р. згідно таблиці а.с.165-166.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 травня 2017 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суд першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне зясування обставин справи.

Так, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з тих підстав, що відсутні дозвільні документи на виконання будівельних робіт.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що при переведенні його на роботу до РУ-1 змінились такі суттєві умови його праці, як режим роботи та розмір оплати праці.

Дільниця РУ-1 на ПАТ «ІнГЗК» знаходиться в іншій місцевості, майже за 126 км. від дільниці РУ-3, хоча і в межах одного міста ОСОБА_2 Ріг. Крім того, змінилася тривалість його відпочинку у перерви між змінами, перерви стали сягати 23 а не 24 години, що впливає на зміну істотних умов праці.

Позивач вважає, що невихід працівника на роботу у звязку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин.

Крім того позивач посилається на те, що підприємство відповідача не в повній мірі сплачувало йому заробітну плату, йому недоплачено 125668,90 грн. за виконання особливо важливої роботи, 17232,60 грн. надбавки до заробітної плати, 21600 грн. надбавки за інтенсивність праці, 4340 грн. премії з фонду директора, 1448,39 грн. недоплат за роботу у вихідні та нічний час, що передбачено Колективним договором, який існує, але приховується адміністрацією, та нормами Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні» від 23.08.2016 р., регіональними і галузевими угодами. Крім того при прийомі на роботу на ТОВ, йому був наданий гарантійний лист в якому гарантувалося що на час обслуговування об'єктів ВАТ «ПІВНГЗК на робітників будуть поширюватися пільги передбачені колективним договором ВАТ «ПІВНГЗК» за 2010 - 2011 роки.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Вислухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач працював на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування 5 розряду пульпонасосної дільниці хвостового господарства (ЦТВШГ) РУ-3 яка знаходиться на території ПАТ «ПІВНЗГК».

Згідно наказу №3/460 від 09.08.2016 р. ОСОБА_1 був тимчасово, на період з 12.08.2016 р. по 31.08.2016 р., переміщений з дільниці РУ-3 на дільницю РУ-1 ТОВ яка знаходиться на підприємстві ПАТ «ІнГЗК» в межах ОСОБА_2. Підставою переміщення є виробнича необхідність ТОВ по недопущенню зривів термінів по ремонту обладнання згідно наказу, та службових записок (а.с.54, 56-58).

Позивач ОСОБА_1, займаючи посаду слюсаря чергового та з ремонту устаткування 5 розряду був відсутній на роботі на пульпонасосній дільниці хвостового господарства (ЦТВШГ) РУ-1 ТОВ в робочі зміни з 19.00 год. 12.08.2016 р. по 07.00 год. 13.08.2016 р.; з 07.00 год. до 19.00 год. 15.08.2016 р., та з 19.00 год. 16.08.2016 р. по 087.00 год. 17.08.2016 р. Вказані обставини сторонами не оспорюються, та не потребують доказуванню згідно ст.61 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, ст. 82 ЦПК України, в редакції 2017 року, чинній на момент розгялду справи судом апеляційної інстанції. Відсутність ОСОБА_1 на робочому місті на РУ-1 підтверджується доповідною запискою, та актами відсутності на роботі (а.с.60-63).

У звязку з відсутністю позивача на роботі, вчинення прогулу відповідач мав право застосувати захід дисциплінарного стягнення звільнення, використовуючи своє право передбачене ст.ст.147, 149, 40 ч.1 п.4 КЗпП України, враховуючи при цьому ступінь тяжкості проступку, обставини при яких його вчинено, та попередню роботу працівника.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилався на те, що переміщення, згідно наказу №3/460 від 09.08.2016 р. він вважає переводом, та таким що потребує згоди працівника відповідно до вимог ст.32 КЗпП України, оскільки дільниця РУ-1 на ПАТ «ІнГЗК» знаходиться в іншій місцевості, майже за 126 км. від дільниці РУ-3, хоча і в межах одного міста ОСОБА_2 Ріг. Крім того змінилася тривалість його відпочинку у перерви між змінами, перерви стали сягати 23 а не 24 години, що впливає на зміну істотних умов праці. Тому він відмовився виконувати незаконний наказ про переміщення, та в зміни з 12.08.2016 року по 19.08.2016 року виходив на роботу на попереднє робоче місце.

Також позивач посилався на те, що тривалий час з серпня 2010 р. підпиємство відповідача не в повній мірі сплачувало йому заробітну плату, вважає, що йому недоплачено 125668,90 грн. за виконання особливо важливої роботи, 17232,60 грн. надбавки до заробітної плати, 21600 грн. надбавки за інтенсивність праці, 4340 грн. премії з фонда директора, 1448,39 грн. недоплат за роботу у вихідні та нічний час, що передбачено Колективним договором, який існує, але приховується адміністрацією, та нормами Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні» від 23.08.2016 р., регіональними і галузевими угодами.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача по звільненню ОСОБА_1 є законними, тому підстав для поновлення на роботі не має, та з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 33053,30 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 19.08.2016 р. по 26.01.2017 р., 125668,90 грн. за виконання особливо важливої роботи, 17232,60 грн. надбавки до заробітної плати, 21600 грн. надбавки за інтенсивність праці, 4340 грн. премії з фонда директора, 1448,39 грн. недоплат за роботу у вихідні та нічний час, 4202,29 грн. індексації за затримку вказаних виплат з серпня 2010 р. по день звільнення 19.08.2016 р. не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст.139 КзПП України - працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці.

Згідно ст.32 ч.1-2 КЗпП України - переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Таким чином переміщення на іншу дільницю в межах одного населеного пункту зі збереженням істотних умов праці є саме переміщення, а не перевод і така дія роботодавця не потребувала згоди позивача, відповідно до ч.2 ст.32 КЗпП України; тому дії ТОВ по переміщенню ОСОБА_1 є цілком законними.

Колегія суддів вважає, що, те, що позивач в період часу з в зміни з 12.08.2016 року по 19.08.2016 року виходив на роботу на попереднє робоче місце, свідчить про навмисне не виконання наказу про переміщення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач був переміщений з РУ-1 на дільницю РУ-3, що знаходиться на іншому підприємстві, але в межах м. Кривого Рогу із збереженням всіх істотних умов праці, однак у звязку з невиходом на роботу без поважних причин, прогулу, був звільнений з підприємства відповідача, яким було дотримано порядок звільнення позивача.

У звязку з вище наведеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно дотримання підприємством відповідача норм КЗпП України при звільненні позивача.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що при переведенні його на роботу до РУ-1 змінились такі суттєві умови його праці як режим роботи та розмір оплати праці, оскільки, відповідно до наказу №3/460 від 09.08.2016 р. графік роботи, оклад, доплати за роботу в шкідливих умовах праці, пенсійні гарантії та відпустки були залишені без змін.

Посилання позивач на те, що Дільниця РУ-1 на ПАТ «ІнГЗК» знаходиться в іншій місцевості, майже за 126 км. від дільниці РУ-3, хоча і в межах одного міста ОСОБА_2 Ріг. Крім того змінилася тривалість його відпочинку у перерви між змінами, перерви стали сягати 23 а не 24 години, що впливає на зміну істотних умов праці, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки переміщення на іншу дільницю в межах одного населеного пункту зі збереженням істотних умов праці є цілком законними і не потребують згоди працівника.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що невихід працівника на роботу у звязку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин, оскільки як вбачається із матеріалів справи позивач був переміщений в межах одного населеного пункту із збереженням всіх істотних умов праці, однак здійснив прогул без поважних причин.

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги про стягнення з відповідач на користь позивача грошових сум є безпідставними, з огляду на наступне.

Стаття 97 КЗпП України передбачає що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Умови оплати праці обов»язки сторін модуть встановлюватися трудовим договором або контрактом відповідно до ст.21 КЗпП України.

Як вбачається із матеріалів справи, утов Ю.В. має оклад 2321.00 грн. на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування 5 розряду згідно довідки (а.с.91).

На підприємстві відповідача діє Положення про оплату праці на яке обґрунтовано посилається відповідач, яке передбачає крім посадового окладу наступні доплати:

П.7.3. за роботу у важких та шкідливих умовах праці в відсотковому відношенні до окладу який встановлюється в наказі про прийняття на роботу, або в інших наказах;

П.7.4.- доплата за роботу в нічний та вечірній часи ( 40% нічний та 20% вечірній) за кожну годину;

7.6.- доплата за переробіток графіку понад робочий час.

По позиціям Положення встановлено: п.7.3. доплата за роботу у важких і шкідливих умовах встановлена розмірі 8% до окладу згідно наказу від 24.03.2016 р. (а.с.92-93).

Доплата за переробіток п.7.6. затверджена згідно наказу 366 о від 27.10.2015 р. в розмірі встановлених коефіцієнтів 0,0291 за кількість надурочних годин а.с.88, 96-97.

Довідкою ТОВ від 24.10.2016 р. а.с.87, встановлено вірність нарахувань при звільненні ОСОБА_1: 444,86 грн. за 34,5 годин відпрацьованих в серпні 2016 р., 35,59 грн. доплат за важкі та шкідливі умови праці (444,86 х8%), 42,44 грн. та 15,92 грн. доплата у нічний та вечірній час, та 19,10 грн. доплата за переробіток. Також ОСОБА_1 виплачено 388,47 грн. компенсації за невикористану відпустку.

Згідно листів виконкому Саксгаганської районної у місті ради та Держпраці (а.с. 134-137), позивачу надавалися розяснення щодо відсутності на підприємстві відповідача колективного договору. Питання законності оплати праці неодноразово перевірялося інспекцією Держпраці згідно актів перевірки (а.с.183-194, 201-240), порушень норм законодавства не було встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні праві підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3053,30 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 19.08.2016 р. по 26.01.2017 р., 125668,90 грн. за виконання особливо важливої роботи, 17232,60 грн. надбавки до заробітної плати, 21600 грн. надбавки за інтенсивність праці, 4340 грн. премії з фонда директора, 1448,39 грн. недоплат за роботу у вихідні та нічний час, 4202,29 грн. індексації за затримку вказаних виплат з серпня 2010 р. по день звільнення 19.08.2016 р.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що підприємство відповідача не в повній мірі сплачувало йому заробітну плату, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та висновками суду першої інстанції в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 травня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: