Справа № 362/2916/17 Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/333/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 45 12.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Волохова Л.А., Суханової Є.М.

Секретар - Шуляк Д.О.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У червні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим , що він є користувачем квартири АДРЕСА_1.

Службова квартира була надана йому в користування відповідно до протоколу Житлової комісії Головного управління МНС України в Київській області № 1 від 22 травня 2008 року .

На даний час у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_3, яка є його колишньою дружиною і не проживає у квартирі більше семи років,

У зв'язку з реєстрацією ОСОБА_3 у спірній квартирі, він вимушений сплачувати усі комунальні платежі власним коштом . Враховуючи ,що відповідач у квартирі не проживає , отже вона не несе жодних витрат щодо утримання житла.

Позивач просив визнати ОСОБА_3 такою,що втратила користування житловим приміщенням з підстав ст.ст. 71, 72 ЖК України

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 10 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі зазначав ,що суд неповно з»ясував обставини ,що мають значення для вирішення справи , не взяв до уваги його доводи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Як встановлено судом першої інстанції , ОСОБА_2 22 травня 2008 року надано службову квартиру № 6 при ПДПЧ-23 смт. Калинівка на період перебування у трудових відносинах з ГУ МНС України в Київській області ( а.с. 9). На квартиру( розміром 60 кв.м. ) був виданий ордер № 1 на сім»ю із трьох осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ( а.с. 52) .

ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 з 15 вересня 2001 року . Від шлюбу мають дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 10-13).

Згідно довідки житлової комісії апарату ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 13 квітня 2017 року №3/17, громадянка ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. По результатам перевірки житловою комісією за вказаною адресою не проживає (а.с.14).

Як видно із актів обстеження Калинівської селищної ради від 05 січня 2017 року, 11 березня 2017 року та 25 травня 2017 року у спірній квартирі постійно проживають три особи - ОСОБА_2, ОСОБА_7 - дружина ОСОБА_2, їх дочка - ОСОБА_8 (а.с.15-17).

ОСОБА_2 21 грудня 2009 року звільнений зі служби у запас ( з постановою на військовий облік ) за пунктами 98,99 підпунктом 3( за станом здоров»я) Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту ( а.с. 46) .

Згідно договору найму службових жилих приміщень від 08 квітня 2017 року , ОСОБА_2 прийняв в платне строкове користування службове жиле приміщення розміром 74.17 кв.м. , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Строк дії договору закінчився 31 грудня 2017 року ( а.с. 49-51) .

Відповідно до пунктів 19, 20 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1998 року за №37 - у справах про виселення зі службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради про включення їх до числа службових, а в будинках колгоспів - з часу затвердження виконавчим комітетом відповідної Ради рішення загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених. Оскільки в силу ст. 125 Житлового кодексу України деякі категорії громадян, які проживають у службових жилих приміщеннях, не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, при розгляді справ про виселення зі службових жилих приміщень необхідно з'ясовувати, чи користуються відповідачі зазначеною пільгою. Зокрема, особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жиле приміщення, не менше 10 років, користуються такою пільгою і в тому разі, коли цей стаж переривався.

Питання користування службовими жилими приміщеннями регулює глава 3 ЖК України.

Згідно з ч.2 ст. 123 ЖК України до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення.

Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про виселення зі службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради про включення їх до числа службових, а в будинках колгоспів - з часу затвердження виконавчим комітетом відповідної Ради рішення загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених.

У справах за позовами про виселення зі службових приміщень військовослужбовців належить виходити з того, що ст. 124 ЖК України на зазначені випадки не поширюється.

Крім того, при вирішенні питання про виселення військовослужбовців зі службових приміщень має враховуватись визначений ст. 125 ЖК України перелік осіб, які не можуть бути виселені з них без надання іншого жилого приміщення.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те ,що позивач просив визнати ОСОБА_3 такою,що втратила право користування житловим приміщенням , а відтак помилково послався на норми ст. 125 ЖК України і на норми спадкового права , що підлягає виключенню із мотивувальної частини рішення .

Натомість помилкове посилання судом на норм матеріального права не впливає на висновок суду про відмову у задоволенні позову .

Так позивачем , відповідно до ст. 60 ЦПК України ( в редакції ,що діяла до 15 грудня 2017 року ) не надано ні суду першої інстанції , ні суду апеляційної інстанції , жодних доказів відсутності ОСОБА_3 у спірному приміщенні більше шести місяців . Так посилання позивача на акти обстеження спірної квартири , є безпідставними, оскільки жодний акт не містить посилань на ту обставину що у спірній квартирі ОСОБА_3 не проживає . Крім того , позивач не надав будь-яких доказів ,що він є наймачем спірної квартири , оскільки спірна квартира йому була надана на час перебування у трудових відносинах з ГУ МНС України , які він припинив 21 грудня 2009 року.

Посилання позивача на договір найму житлового приміщення від 08 квітня 2017 року , не є належним і допустимим доказом , оскільки у договорі не зазначено номер квартири , крім того згідно ордеру на службове приміщення - розмір приміщення зазначено 60 кв.м., а в договорі найму розмір приміщення зазначено 74,17 кв.м., а відтак відсутні підстави вважати , що це одне і те саме приміщення .

Жодної із наведених в ЖК України підстав для визнання ОСОБА_3 такою,що втратила право користування спірним службовим житловим приміщенням позивач суду не надав , а відтак правові підстави для задоволення позову відсутні .

Заява 7 Державного пожежно-рятувального загону (м. Васильків) Державної служби України з надзвичайних ситуацій ГУ ДСНС України у Київській області про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2 надійшла до суду апеляційної інстанції після розгляду апеляційної скарги . Особи , яка не брали участі у справі , якщо суд вирішив питання про їхнї права, свободи , інтереси та( або) обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково .

Виходячи із засад ст. 2 ЦПК України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів , що виникають із цивільних , житлових , земельних , сімейних , трудових відносин .

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Вірним є висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позову , оскільки позивачем відповідно до ст. 60 ЦПК України не надано будь-яких доказів, які б свідчили про порушення прав позивача. Постановляючи рішення , суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову .

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2017 року залишити без змін. .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття .

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення , а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 20 лютого 2018 року .

Головуючий

Судді