АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/839/17Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/789/36/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

за участю представника відповідача - ОСОБА_1 -

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу № 598/839/17 за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Надра» на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2017 року ухваленого суддею Левків А.І., повний текст якого складено 19 жовтня 2017 року, у справі за позовом публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року ПАТ КБ «Надра» звернувся до Збаразького районного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 03 червня 2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №77/2008-МКМ, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 200000 грн. зі сплатою 20.9% річних з терміном повернення до 01 червня 2018 року. Станом на 27 квітня 2017 року заборгованість по даному кредитному договорі становить 593729.34 грн., з яких: 191388.87 грн. - заборгованість за кредитом, 283475.12 грн. - заборгованість за відсотками, 118865.35 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту. Вищезгаданий борг виник в результаті неналежного невиконання ОСОБА_1 обумовлених договором своїх зобов'язань.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ КБ «Надра» - Стрюкова І.О. подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що звернення до суду у 2013 році із позовом до відповідача про звернення стягнення на передане в іпотеку майно не призвело до переривання строку позовної давності. Крім того, пред'явлений ПАТ КБ «Надра» у 2013 році позов про звернення стягнення предмет іпотеки до неналежного відповідача не є вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, не змінює строку виконання зобов'язання та не зумовлює строк позовної давності. Також предметом вищезазначеного спору було звернення стягнення на іпотечне майно, натомість у даній справі предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове, яким позов задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив.

Представник апелянта - ПАТ КБ «Надра» в судове засідання не з»явився.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що з даним позовом позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, тобто після спливу трьох річного строку звернення до суду, який був перерваний у 2013 році в зв»язку із зверненням до суду із позовом про звернення стягнення на іпотечне майно.

З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

03 червня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 77/2008-МКМ, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 200000 грн. зі сплатою 20.9% річних, з терміном повернення до 01 червня 2018 року [а.с.5-6].

На виконання п.3.1 Кредитного договору №77/2008-МКМ від 03 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Надра" укладено договір іпотеки, посвідчений 03 червня 2008 року державним нотаріусом Збаразької державної нотаріальної контори Скібньовською Г.М. за реєстром №1178, згідно якого відповідач з метою забезпечення своїх зобов"язань за кредитним договором передав в іпотеку позивачу належне йому на праві власності наступне нерухоме майно: будинок млина під АДРЕСА_1 загальною площею 559.8 м.кв., що є власністю Іпотекодавця на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу Джулою О.М. 17 червня 2004 року за №1314 та зареєстрованого Збаразьким районним БТІ 07 березня 2005 року за №2.

У зв'язку з порушенням боржником виконання своїх зобов'язань за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, звернувшись в червні 2013 року до суду із позовом до відповідача про звернення стягнення на передане в іпотеку майно.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено [58-59].

З мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що банк звернувся до суду в порядку ст.1050 ЦК України про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

Зазначене рішення набрало законної сили.

Відповідно до статті 256 ЦК України , позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України ).

З матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2017 року представник відповідача - адвокат ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності [25-26].

Банк звернувся до суду з позовом по даній цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором 23 червня 2017 року.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як зазначалося вище, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року (№ 6-2251цс16) вбачається, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14, від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс14.

Відповідно до п.4.1.4 цього Договору сторони домовились, що в разі прострочення сплати відсотків за користування Кредитом згідно з Графіком за будь-який період, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту Позичальником.

У зв'язку із тим, що Позичальником було прострочено сплату відсотків, Банк скористався вищезгаданим правом і 08 травня 2013 року направив Позичальнику Претензію про необхідність погашення заборгованості за договором кредиту [31-32].

Згідно вказаної Претензії Банк вимагав від Позичальника погасити достроково всю заборгованість перед ПАТ КБ «Надра», тобто виконати достроково основне зобов'язання, в строк до 08 червня 2013 року.

Відтак, строк виконання основного зобов'язання за Кредитним договором №77/2008-МКМ від 03 червня 2008 року у ОСОБА_1 настав достроково - 08 червня 2013 року.

Відповідно, у ПАТ КБ «Надра» саме з цього моменту виникло право на дострокове стягнення усієї суми заборгованості (основного зобов'язання), а також розпочала свій перебіг позовна давність до вимог, які випливають із Кредитного договору.

Наведені твердження повністю узгоджуються із висновками Верховного Суду України, які висловлені ним у постановах від 29 червня 2016 року у справі №6-1188цс16, від 02 грудня 2015 року у справі №6-249цс15, від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, а також від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13.

У той же час, позивач 13 червня 2013 року звернувся до Збаразького районного суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на передане в іпотеку майно, що підтверджується відповідною відміткою Збаразького районного суду на позовній заяві ПАТ КБ «Надра» про її реєстрацію 13 червня 2013 року за №4356.

У зв'язку із цим, згідно ст.264 ЦК України 13 червня 2013 року позовна давність до вимог позивача перервалась, і 14 червня 2013 року розпочала свій перебіг заново.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки банк змінив строк виконання основного зобов'язання, перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів почався з 08 червня 2013 року. З позовом банк звернувся лише 21 червня 2017 року, тобто, після спливу строку позовної давності.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на те, що пред'явлений ПАТ КБ «Надра» у 2013 році позов про звернення стягнення предмет іпотеки до неналежного відповідача не є вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, не змінює строку виконання зобов'язання та не зумовлює строк позовної давності, оскільки предмет спору у даній справі та у справі №598/1071/13-ц є один і той самий - заборгованість за кредитним договором №77/2008-МКМ від 03 червня 2008 року.

Крім того, звернення стягнення на іпотечне майно та стягнення заборгованості за кредитний договором є способами захисту порушеного права, а не предметом спору.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в позові, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Надра» - залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Судові витрати залишити в межах, понесених сторонами.

Дата складення повного тексту постанови - 18 лютого 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів