АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/1489/17Головуючий у 1-й інстанції Парфенюк В.І.
Провадження № 22-ц/789/172/18 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участю секретаря Романська К.М.

та сторін: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №608/1489/17 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року, ухваленого суддею Парфенюком В.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про розірвання договору № TEAWGA0000005, іпотечного договору та договору поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про розірвання кредитного договору іпотечного договору та договору поруки.

В обґрунтування вимог вказав, що 7 серпня 2007 року уклав з публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» кредитний договір № TEAWGA00000051, за яким останній надав йому кредитні кошти у користування строком з 7 серпня 2007 по 4 серпня 2017 року.

7 серпня 2007 року в забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору було укладено іпотечний договір.

15 квітня 2013 року між ним та банком була укладена додаткова угода до іпотечного договору від 7 серпня 2007 року, відповідно до якої вони дійшли згоди щодо внесення змін до кредитного договору, а саме: строк повернення кредиту був визначений по 30 квітня 2023 року.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 20 лютого 2017 року з нього стягнуто загальну суму заборгованості за кредитом № ТЕАWGA00000051 в розмірі 17 808, 60 доларів США.

Борг перед банком погашено, що підтверджується повідомленням Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби № 3289/13-30 від 18 вересня 2017 року.

Вказує, що банк після погашення боргу не бажає розривати кредитний договір, що є неприйнятним та незаконним, оскільки ним зобов'язання виконані.

Просить розірвати договір № ТЕАWGA00000051 від 7 серпня 2007 року визнати іпотечний договір від 7 серпня 2017 року таким, що втратив чинність та виключити з Державного реєстру заборон на відчуження майна - будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Чортківського районного суду від 11 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про розірвання договору № TEAWGA0000005, іпотечного договору та договору поруки задоволено.

Вирішено розірвати кредитний договір № TEAWGA00000051 від 7 серпня 2007 року, укладений між закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_1, визнати припиненим іпотечний договір від 7 серпня 2007 року, укладений між ОСОБА_1, та закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", предметом якого є житловий будинок по АДРЕСА_1, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна житловий будинок по АДРЕСА_1.

Стягнено з публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 640 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" просить скасувати рішення Чортківського районного суду від 11 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зокрема судом не враховано, що правових підстав для розірвання кредитного договору не має.

Крім того, погашення боргу позивачем за рішенням суду не тягне за собою припинення зобов'язань.

ПАТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з'явився хоч належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечили, рішення суду вважають законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення вимог.

Однак колегія суддів не погоджується з даним висновком суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального судочинства, відзначеному цим Кодексом. Даним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом установлено, що 7 серпня 2007 року позивач уклав кредитний договір з ЗАК КБ "Приватбанк" № TEAWGA00000051, згідно якого банк надав йому готівкою кредит на строк з 7 серпня 2007 року по 4 серпня 2017 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 33 500 доларів США.

Також 7 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, згідно якого позивачем в іпотеку з метою забезпечення виконання кредитного договору було передано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Згідно додаткової угоди до іпотечного договору від 15 квітня 2013 року строк погашення за кредитним договором було змінено до 30 квітня 2023 року.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 20 лютого 2017 року з позивача та його поручителя було стягнуто заборгованість за кредитним договором № TEAWGA00000051 від 7 серпня 2007 року в розмірі 17092,55 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 644,06 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 71,99 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 324,51 гривень - штраф (фіксована частина).

Також установлено, що повідомленням Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 18 вересня 2017 року № 3289/13-30 підтверджується, що борг по виконавчому провадженні № 54479410, на виконання виконавчого листа № 608/1742/15-ц від 6 березня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ "Приватбанк" 17808,60 доларів США згідно квитанції від 14 вересня 2017 року сплачений повністю.

З договору купівлі-продажу від 9 березня 2017 року вбачається, що позивач продав квартиру АДРЕСА_2.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимагаючи розірвання кредитного договору, позивач посилався на повне виконання ними умов кредитного договору, зокрема, обов'язку з погашення кредиту.

Разом з тим, підстави для зміни або розірвання кредитного договору визначені ст. 651 ЦК України.

Так, за змістом ч.ч. 1-2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З матеріалів справи слідує, що відповідач ПАТ КБ "ПриватБанк", як сторона оспорюваного правочину, не давав згоди на розірвання кредитного договору.

Крім того, позивачами не надано суду належних доказів на підтвердження факту істотного порушення Банком умов договору.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних доказів на підтвердження власних позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1-2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Колегія суддів не вважає, що стороною позивача доведено одночасну наявність усіх перелічених вище умов, наявність яких є необхідною для вирішення питання про розірвання судом кредитного договору.

Крім того, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам факт виконання позивачем рішення апеляційного суду Тернопільської області від 20 лютого 2017 року свідчить про повне виконання позичальником умов договору та припинення зобов'язань за кредитним договором, оскільки зазначена ОСОБА_1 обставина не є підставою для розірвання договору. Судом першої інстанції не враховано, що указаним рішенням було стягнуто прострочену заборгованість тільки станом на 2015 рік.

Також в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості по кредитному договору позивача станом на 15.11.2017 року (а.с. 85-91). Жодних належних та допустимих доказів на спростування указаних документів позивачем суду не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що за наведених у позовній заяві обставин підстав для розірвання оспорюваних договорів немає, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, з ухваленням по справі нового рішення по відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про розірвання договору № TEAWGA0000005, іпотечного договору та договору поруки відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 2 березня 2018 року.

Головуюча Шевчук Г.М.

Судді: Міщій О.Я.

Ткач З.Є.