Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у.№ 336/4924/14 Головуючий у 1 інстанції Наумов О.О.
№ провадження 22ц/778/808/18 Суддя-доповідач Воробйова І.А.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2018 року м . Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі

Головуючого Воробйової І.А.

суддів Бєлки В.Ю.

Онищенка Е.А.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 29 серпня 1966 року по 19 січня 1969 року. В період з 21 серпня 1968 року по 02 листопада 1968 року приймав участь у бойових діях на території Чехословаччини, про що свідчить довідка № 1039 від 29.04.2016 р. видана Шевченківським районним військовим комісаріатом. Під час виконання інтернаціонального обов`язку на території Чехословаччини, позивач отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку), спини, лівої руки, обох ніг. Це підтверджується Висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 1647/ж від 23.06.2016 року в якому встановлено наявність в позивача слідів загоєння ран, отриманих внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень у 1968 році. Після звільнення з військової служби позивача впродовж тривалого часу турбували періодичні головні болі, болі у нижніх кінцівках, проте за медичною допомогою він не звертався, оскільки вважав стан свого здоров`я задовільним. У 2016 році стан здоров`я позивача суттєво погіршився, його стали непокоїти постійні головні болі, болі у області серця, коливання артеріального тиску, запаморочення, безсоння та дратівливість. На засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (Протокол № 2852 від 29.06.2016 р.) було встановлено, що отримані позивачем поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. Також зазначено, що в подальшому отримані позивачем поранення призвели до розвитку негативних наслідків у вигляді: шкіряних рубців; після травматичної дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., прогресуючого, кризового перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2-3 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні, вертебробазилярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю, легкими когнітивними порушеннями; післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІІ ст., стійко вираженим цефалічним синдромом; ГХ (гіпертонічної хвороби) ІІ ст., артеріальної гіпертензії ІІ, високого КВР; ІХС (ішемічної хвороби серця); дифузного кардіосклерозу, СН ІІ А, ФК ІІ; облітеруючого атеросклерозу нижніх кінцівок ІІІ-IV, оклюзії здуховино-стегнового сегмента справа, стегнево-підколінного сегмента зліва; хронічної ішемії ІІ А ст.; остеоартрозу колінних, гомілковоступневих суглобів, РГ ІІ ст., НФС ІІ ст. 29 серпня 2016 року за результатами огляду МСЕК позивачу було первинно та безстроково встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності. Як зазначено у довідці до акту огляду МСЕК від 29.08.2016 р. (серія АВ № 0674112), причиною інвалідності стали поранення, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. Окрім того, позивачу було встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці та психо-емоційні навантаження, рекомендовано лікування у невролога, сімейного лікаря, ангіохірурга, стаціонарне лікування 2 рази на рік, санаторно-курортне лікування.
У зв`язку з інвалідністю він відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені ушкодженням його здоров`я. Звичні життєві зв`язки його порушені, адже, він вимушений багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування. З урахуванням того, що інвалідність йому встановлено безстроково, МСЕК вже не передбачає повного відновлення здоров`я позивача та лише надає рекомендації, що направлені на запобігання його погіршення. Про зазначений факт свідчить і індивідуальна програма реабілітації від 29.08.2016 р. № 208 де зазначено, що реабілітаційний потенціал позивача низький, а метою реабілітації є лише часткове відновлення обмеження життєдіяльності, соціально-побутового стану, професійної та трудової діяльності. Негативні наслідки травм та пов`язаних з ними захворювань позивач буде відчувати усе своє подальше життя. Він постійно відчуває душевний дискомфорт, оскільки не може у звичному для нього режимі спілкуватися з родиною та друзями, він вимушений займатися реабілітацією тоді як бажав би приділяти свій час близьким людям. Моральну шкоду оцінює у 50 000,00 грн. та просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою.
Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
По справі встановлено, що проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 29 серпня 1966 року по 19 січня 1969 року. В період з 21 серпня 1968 року по 02 листопада 1968 року приймав участь у бойових діях на території Чехословаччини, що підтверджується довідкою.
Під час виконання інтернаціонального обов`язку на території Чехословаччини, позивач отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку), спини, лівої руки, обох ніг. Це підтверджується Висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 1647/ж від 23.06.2016 року в якому встановлено наявність в позивача слідів загоєння ран, отриманих внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень у 1968 році.
Відповідно до безтермінового посвідчення, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району 05.09.2016 р. (серія ААБ № 016900), позивач має статус інваліда війни.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Ураховуючи викладене, суд врахував всі вимоги закону, належним чином дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, на що суд дав належну оцінку їх доводам.
Позивач посилається на завдання йому моральної шкоди через отримання травм, в зв`язку з проходженням військової служби. Зазначає, що від травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, працювати, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.
За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України ( в редакції закону на час вирішення спору) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України ( в редакції закону на час вирішення спору) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України ( в редакції закону на час вирішення спору) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Аналогічні положення містяться і в ст.ст.12 ч.3, 13 ч.1, 81,82 ЦПК України, який набрав чинності з 15.12.2017 року.
Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою, або докази, які б свідчили, що у нього змінився звичний спосіб життя.
Крім того, у ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Саме цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.
З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.
Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України судова колегія,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: