Дата документу 21.02.2018
Справа № 320/2662/17
2/320/151/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Левандовська О.М.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, в якому просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за щорічну відпустку та додаткову відпустку як жінці, яка має двох дітей віком до 15 років в сумі 2 422 грн. 08 коп. В обґрунтування позову зазначає, що 01.09.2015 її було прийнято на роботу на посаду продавця продовольчих та непродовольчих товарів ФОП ОСОБА_4 22.11.2016 позивачку було звільнено з займаної посади начебто за згодою сторін. Заяви про звільнення її за згодою сторін вона не писала. В останній робочий день відповідач повідомив її, що вона звільнена за згодою сторін та виплатив їй заробітну плату за відпрацьований час. На її вимогу виплатити їй компенсацію за невикористану відпустку, відповідач категорично відмовився та повідомив, що не буде виплачувати їй компенсацію. За час роботи у відповідача позивачці жодного разу не надавалася щорічна відпустка та додаткова відпустка, як жінці, яка має двох дітей віком до 15 років та при звільненні їй не було виплачено компенсацію за невикористані відпустки. На момент звільнення позивачкою не використано 30 календарних днів щорічної відпустки, оскільки вона фактично відпрацювала 1 рік та 3 місяці. За період з вересня 2015 року по квітень 2016 року посадовий оклад позивачки складав 1400 грн. та за період з травня 2016 року по жовтень 2016 року 1500 грн. та за листопад 2016 року 1100 грн. ЇЇ заробітна плата за останні 12 місяців перед звільненням склала 17100 грн. 17100 (середня заробітна плата) / 353 дня * 30 календарних днів щорічної відпустки = 1453 грн. 25 коп. Отже позивачці не виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 1453 грн. 25 коп. Враховуючи, що позивачка пропрацювала у відповідача більше одного року, тому їй відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» належить 20 календарних днів додаткової відпустки, як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років. Таким чином, 17100 (середня заробітна плата) / 353 дня * 20 календарних днів додаткової відпустки = 968 грн. 83 коп. Отже, загалом позивачці не було виплачено грошову компенсацію за щорічну відпустку та додаткову відпустку як жінці, яка має двох дітей віком до 15 років в сумі 2 422 грн. 08 коп.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні, не оспорюючи факт ненадання позивачці зазначених відпусток, заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказував, що позивачкою було отримано заробітну плату за листопад 2016 року в розмірі 1083,50 грн. та суму грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 2283,08 грн., про що свідчить відповідний акт. Згідно листа ДФС України від 29.12.2017 після звільнення підприємство не несе обовязки страхувальника перед працівником; відомості з ПФУ відображають лише відомості про податки, нараховані на заробітну плату, а не суму отриманих на руки грошей працівником.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

01.09.2015 ОСОБА_1 було прийнято на посаду продавця продовольчих та непродовольчих товарів ФОП ОСОБА_4, про що свідчить копія трудової книжки серії АР № 063216 та наказ №3 від 31.08.2015р. /а.с. 6-7,42/.

22.11.2016 позивачку було звільнено з займаної посади продавця продовольчої крамниці «Поляна» за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом № 2 від 22.11.2016р. /а.с. 41/.

Позивачка станом на день прийняття на роботу мала двох дітей, яким не виповнилося 15 років. /а.с. 10,11/.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України "Про відпустки", регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Згідно ст. 19 Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За правилами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" (до 1 січня 1997 р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Статтею 79 КЗпП України та ст.10 Закону України «Про відпустки» передбачений порядок і умови надання щорічних відпусток. Відповідно до зазначених норм черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Статтею 110 Кзпп України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У ст.30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов'язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідач не надав суду розрахунково-платіжних відомостей, що засвідчують виплату грошової компенсації позивачці за невикористані відпустки.

Згідно акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 08-09-0015/1210, складеного державним інспектором Головного управління Держпраці у Запорізькій області, при проведенні позапланової перевірки ФОП ОСОБА_4 з 14.12.2016 по 16.12.2016 було виявлено порушення вимог законодавства, а саме відсутній підпис ОСОБА_1 в особовій картці форми П2; відсутня заява ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін; ОСОБА_1 письмово не ознайомлено про нараховані суми, належні їй при звільненні. /а.с. 73-79/.

16.12.2016 державним інспектором Головного управління Держпраці у Запорізькій області за результатами проведеної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_4 винесено припис № 08-09-1210/0613 про вжиття заходів щодо усунення (недопущення в подальшому) порушення чинного законодавства України про працю (привести у відповідність з законодавством). /а.с. 81/.

Згідно наданих Пенсійним фондом України індивідуальних відомостей (Форма ОК-5) про застраховану особу - ОСОБА_1 (дата сформування виписки-06.11.2017), сума заробітку для нарахування пенсії за звітний період 10,11 місяць 2016 року становить 2600 грн. (жовтень-1500 грн. + листопад 2016 року-1100 грн.).

Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 13.11.2017 року , ОСОБА_1 субєктом підприємницької діяльності НОМЕР_1 виплачено за 4 квартал 2016 року заробітної плати в сумі 2600 грн.

Тобто, зазначена інформація ДФС України повністю узгоджується з даними, вказаними у наданій ПФУ Формі ОК-5, з неї не вбачається, що за вказаний період роботи позивач отримувала виплату компенсації за невикористану відпустку, а свідчить про виплату та отримання нею стабільної заробітної плати у відповідному розмірі.

Згідно пп. 14.1.48 ПKУ компенсаційні виплати, здійснювані у зв'язкy з відносинами трудового найму (у нашому випадку компенсація за невикористану відпустку), вважаються заробітною платою. Відповідно до пп. 164.2.1 ПKУ вони включаються до складу загальнoгомісячного (річного) оподатковуваного доходу, тобто підлягають оподаткуванню ПДФО.

Таким чином, судом встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем була виплачена тільки заробітна плата в розмірі 2600 грн. грошова компенсація за невикористані щорічну відпустку та додаткову відпустку як жінці, яка має двох дітей віком до 15 років за період з вересня 2015 року по 22 листопада 2016 року виплачена не була.

Доводи відповідача на те, що ним було видано позивачці усі їй належні до виплати грошові суми перед звільненням, що підтверджується актом про видачу ОСОБА_1 заробітної плати за листопад 2016 року в сумі 1083,50 грн. та компенсацію за невикористану відпустку 2283,08 грн. з вказівкою про відмову ОСОБА_1 підписатися в отриманні вказаних сум (а.с.106) суд знаходить неспроможними, докази, на які посилається відповідач- недопустимими в силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України та такими, що спростовуються вищедослідженими доказами.

Отже, позивачка пропрацювала у відповідача 1 рік та 82 дні, таким чином нею не використано 30 днів щорічної відпустки (24+ (24:354*82) ОСОБА_5 праці та соціальної політики України від 24.06.2011 р. N 208/13/116-11 Щодо грошової компенсації працівникам за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток).

Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до п.7 вказаного Порядку, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

За період з вересня 2015 року по квітень 2016 року посадовий оклад позивачки складав 1400 грн. та за період з травня 2016 року по жовтень 2016 року 1500 грн. та за листопад 2016 року 1100 грн. ЇЇ заробітна плата за останні 12 місяців перед звільненням склала 17100 грн. 17100 (середня заробітна плата) / 354 дня (365-11) * 30 календарних днів щорічної відпустки = 1449 грн. 15 коп. Отже, позивачці не виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 1449 грн. 15 коп., яка підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як жінці, яка має двох дітей віком до 15 років у кількості 20 днів, суд приходить до висновку про їх часткове задоволення, оскільки на початок другого року, за який у позивачки мало б настати право на додаткову відпустку як жінці, яка має двох дітей віком до 15 років, одному з дітей позивачки вже виповнилося 15 років, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. /а.с. 10/.

Тобто, стягненню з відповідача в якості компенсації за невикористану додаткову відпустку як жінці, яка має двох дітей віком до 15 років підлягає сума в розмірі 484 грн. 42 коп. (17100 (середня заробітна плата) / 354 дня * 10 календарних днів додаткової відпустки = 484 грн. 42 коп.)

Отже, аналізуючи зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошова компенсація за невикористані щорічну відпустку та додаткову відпустку як жінці, яка має двох дітей віком до 15 років за період з вересня 2015 року по 22 листопада 2016 року в сумі 1933 грн. 57 коп.

У відповідності до вимог ч.1, 2 ст.. 430 ЦПК, суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 640,00 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 89, 141, 247, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_4, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 суму грошової компенсації за невикористані щорічну відпустку та додаткову відпустку як жінці, яка має двох дітей віком до 15 років за період з вересня 2015 року по 22 листопада 2016 року в сумі 1 933 /однієї тисячі дев»ятиста тридцяти трьох/ гривень 57 копійок.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_4, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 640 /шістсот сорок/ гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 03.03.2018.

Суддя: Ю.В. Ковальова