Провадження № 2/521/75/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 лютого2018 року

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Ардаковська А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_5, третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про встановлення факту проживання дітей та визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, та після уточнення своїх позовних вимог просила встановити факт проживання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1; визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, квартиру за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1344,70 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 17 грудня 1996 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 18 жовтня 2016 року Біляївським районним судом м. Одеси. Від цього шлюбу є троє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

05 грудня 2016 року Малиновським районним судом м. Одеси в порядку поділу подружнього майна, визнав за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 29,6 кв. м., житловою площею 16,0 кв. м., та визнав за ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 29,6 кв. м., житловою площею 16,0 кв. м. 07 лютого 2017 року право власності ОСОБА_1 на ? частину квартири АДРЕСА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є співвласниками вищезазначеної кватири.

08 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської Ради із заявою про реєстрацію місця проживання своїх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою місця її проживання в кв. АДРЕСА_1. Але, 08 листопада 2017 року позивачу було відмовлено у реєстрації місця проживання дітей з тих підстав, що заявник не подала документів, передбачених Правилами реєстрації місця проживання, а саме відсутня згода батька на реєстрацію місця проживання дітей. Враховуючи те, що ОСОБА_1 в період з березня по листопад 2017 року неодноразово зверталася до ОСОБА_5 із проханням надати згоду на реєстрацію дітей в кв. АДРЕСА_1, але відповідач, який проживає за іншою адресою, відмовляв у наданні такої згоди, позивач, як законний представник своїх малолітніх дітей, які постійно проживають з нею та знаходяться на її вихованні, змушена з метою можливості здійснити реєстрацію місця проживання дітей, звернутися з цим позовом за захистом прав та інтересів.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи.

Третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради надав до суду пояснення, в яких зазначила, що згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 оку №1382-ІV та п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, ст. ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, реєстрація місця проживання неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 без згоди батька ОСОБА_5 можлива у разі надання рішення суду яким визначено місце проживання дітей.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що 17 грудня 1996 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 11 вересня 2007 року, актовий запис №589.

Від цього шлюбу є троє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20 листопада 2014 року, запис №11819) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 11 жовтня 2005 року, запис №965, де батьком зазначений відповідач по справі - ОСОБА_5.

18 жовтня 2016 року Біляївським районним судом м. Одеси шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був розірваний.

05 грудня 2016 року Малиновським районним судом м. Одеси в порядку поділу подружнього майна, набутого подружжям за час шлюбу, визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 29,6 кв. м., житловою площею 16,0 кв. м., та визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 29,6 кв. м., житловою площею 16,0 кв. м.

07 лютого 2017 року право власності ОСОБА_1 на ? частину квартири АДРЕСА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності №79998433 від 07 лютого 2017 року.

Відповідно до довідки Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ від 11 січня 2018 року за №51, акту сусідів будинку АДРЕСА_1 від 25 жовтня 2017 року та відмітки про реєстрацію місця проживання у паспорті громадянина України серії НОМЕР_4, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, та з нею проживають без реєстрації діти: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які перебувають на її утриманні.

08 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської Ради із заявою про реєстрацію місця проживання своїх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою місця її проживання в кв. АДРЕСА_1.

08 листопада 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у реєстрації місця проживання дітей з тих підстав, що заявник не подала документів, передбачених Правилами реєстрації місця проживання, а саме відсутня згода батька на реєстрацію місця проживання дітей.

ОСОБА_1 в період з березня по листопад 2017 року неодноразово зверталася до ОСОБА_5 із проханням надати згоду на реєстрацію дітей в кв. АДРЕСА_1, але відповідач, який проживає за іншою адресою, відмовляв у наданні такої згоди.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили факт постійного проживання неповнолітніх дітей з матір'ю.

Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ст. з Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно із ст. 160СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За таких обставин суд вважає за необхідним позов ОСОБА_1 задовольнити та встановити факт проживання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1344,70 грн.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 141, 151, 153, 157, 159, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 13, 141, ч. 4 ст. 206, ст. ст. 263, 265, 267, 268, 271, 280 - 284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт проживання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1344,70 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду у повному обсязі складено 02 березня 2018 року.

СУДДЯ Гуревський В.К.