АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року м. Чернівці

справа № 719/271/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар: Андрушків С.П.,

позивач: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Цицак В.Л., повний текст якого виготовлено 20 грудня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість у розмірі 64 076,33 грн. за кредитним договором № б/н від 26.05.2010 року.

Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 31.07.2017р. у розмірі 1 358,38 грн. за кредитним договором б/н від 26.05.2010р., яка складається з: 194, 95 грн. - заборгованість за кредитом; 163, 43 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1000, 00 грн. - заборгованість за пенею.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати як необґрунтоване, незаконне та ухвалити нове про залишення позову без задоволення. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а саме: у заяві позичальника в графі клієнт підпис їй не належить та не схожий на її дійсний підпис, ніякого правочину у письмовій формі між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладалось, а будь-яка платіжна картка є формою банківської послуги, а не кредитним договором.

Також зазначає, що в заяві позичальника платіжна картка визначена як зарплатна, а судом не доведено, коли саме ПАТ КБ «ПриватБанк» надано зазначену картку відповідачу. Зазначає, що банк пропустив строк позовної давності на звернення до суду по обом карткам.

Щодо неправильного застосування норм процесуального права судом першої інстанції наводить, що суд безпідставно відмовив у прийнятті та об'єднанні її зустрічного позову про захист честі, гідності та ділової репутації, який взаємопов'язаний із первісним позовом банку, і його розгляд міг повністю виключити задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, та підлягає відхиленню.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлювалися нормами ст.263 ЦПК України та судом першої інстанції дотримані, виходячи з наступного.

Так, в запереченні на позовну заяву ОСОБА_1 зазначала, що підпис на заяві в графі клієнт їй не належить та не схожий на той, яким вона підписувалася в паспорті, також наголошувала, що договір, який укладається в письмовій формі повинен бути нотаріально посвідченим, та те, що банк пропустив строк позовної давності на звернення до суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушила взяті на себе зобов'язання відповідно до умов укладеного кредитного договору і зобов'язалася нести відповідальність перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за невиконання умов зазначеного договору.

З матеріалів справи вірно встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 26.05.2010 року відповідач ОСОБА_1 отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно до ст.207 ЦК України, правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua), ПАТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг. Тобто, Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

26.05.2010 року відповідачем було підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.6).

У даній Анкеті - Заяві від 26.05.2010 року зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Також зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання.

Згідно до анкети-заяви відповідач зобов'язався в подальшому знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку на сайті www.privatbank.ua.

Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Отже, враховуючи вищевикладене, анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складають Договір про надання банківських послуг, що узгоджується з вимогами ст.634 ЦК України.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» з викладенням всіх істотних умов надання кредит, тобто містить тарифи (а.с.7).

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що з підписанням договору від 26.05.2010 року ОСОБА_1 було надано кредитні картки (НОМЕР_2, дата відкриття 19.06.2010 року, термін дії 06/14) та (НОМЕР_1, дата відкриття 25.11.2011 року, термін дії 07/15) (а.с.104 зворот).

В даному випадку зміст договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником уклався договір у письмовій формі.

Отримання ОСОБА_1 карточок у ПАТ КБ «ПриватБанк» також підтверджується фото клієнта з продуктом на а.с.65, 93.

На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу було видано кредитну картку «Універсальна», таким чином суд першої інстанції прийшов до висновку, що кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що підпис в заяві-анкеті не належить ОСОБА_1, оскільки це не підтверджено наявними та допустимими доказами, спростовується випискою про використання кредитних коштів за неоспореним договором, за яким ОСОБА_1 частково виконувала зобовязання.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За матеріалами справи вбачається, що банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

На момент звернення з позовом заборгованість за кредитом не погашена і станом на 31.07.2017 року за позицією позивача складала 64 076,33 грн., а саме із боргу: за кредитом - 3 966,44 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 52 834,83 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3 747,62 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 3 027,44 грн.

Згідно п.1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, Банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно з п. 1.13.1.9. цього Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта. Відповідно до п.1.1.3.1.9. Умов та Правил , банк не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у Заяві, надає власнику виписки про стан Картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції по картковим рахункам. У разі підключення Клієнта до комплексу INTERNET-banking (ПРИВАТ24) надання виписок здійснюється через цей комплекс. У разі підключення Клієнта до комплексу Mobile-banking Банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень.

Згідно п.1.1.2.1.5. Умов та Правил, до обов'язку Клієнта відноситься одержання виписки про стан Картрахунків і про здійснені операції по Картрахункам. Відповідно до п.1.1.2.1.6. Умов та Правил, у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів Банку, клієнт може звернутися до Банку для розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карт, виданих Власнику і його Довіреним особам. У разі незгоди зі списанням коштів по Картрахунку інформувати (при необхідності письмово у разі якщо вирішення питання передбачає дану необхідність) Банк про це протягом тридцяти п'яти днів з моменту списання.

Можливість зміни умов договору розділом 11 Постанови НБУ №705 від 05.11.2014 року, а саме Банк має право вносити зміни до правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомивши про відповідні зміни користувача у спосіб, передбачений договором.

Відповідач не звертався до Банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більше того активно користувався картою, що говорить про прийняття діючих умов банківського обслуговування, а тому заперечення відповідача являються необґрунтованими.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30% на рік. Дана процентна ставка була змінена, з 01.09.2014 року в розмірі 2,9% в місяць або 34,80% на рік, а з 01.04.2015 року на 3,6% в місяць або 43,20% на рік.

Зокрема, згідно до п.1.1.3.2.3 - передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору.

Таким чином, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг до обов'язків позичальника відноситься: - п.1.1.2.3 отримання виписок про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам; - п.1.1.2.4 у разі незгоди зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг та/або Тарифів надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карток, виданих Власнику і його Довіреним особам.

Однак, відповідач не погоджуючись із пред'явленим позовом, заявив про застосування строків позовної давності та просив в задоволенні позову відмовити повністю, в свою чергу суд першої інстанції вірно застосував вимоги матеріального права, провів власний розрахунок та прийшов до наступного.

Відповідно до ст.ст.256-257, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.1 ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього Кодексу, та її перебіг за зобов'язаннями з визначеним строком виконання згідно ч.5 ст.261 ЦК України починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України).

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Враховуючи, що відповідач повинен був погашати заборгованість по кредиту щомісячними платежами - останній платіж нею було здійснено 29.03.2014 року, тому суд вірно дійшов висновку, що строк позовної давності в частині погашення заборгованості по тілу кредиту в сумі 3771,49 грн. станом на 30.10.2017 року сплив.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судом встановлено, що 31.07.2014 року банком було проведено автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості на суму 52,38 грн. (а.с.62-64, 88-90, 95-98).

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що перериває перебіг позовної давності лише вчинення боржником дій з виконання зобов'язання або за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Крім того, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів. Бездіяльність боржника, в даному випадку не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, яке можливе лише шляхом вчинення дій.

Позивачем не надано суду будь-яких належних доказів, що автоматичне погашення частини кредиту з іншого відкритого рахунку ОСОБА_1 відбулось за її згодою.

Суд вірно відхилив доводи позивача й про те, що строк позовної давності не сплив з огляду на п.1.1.7.31. Умов і правил, яким передбачено, що строк позовної давності щодо вимог Банку про повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагород, неустойки - пені і штрафу, витрат Банку, становить 50 років, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У даній справі Умови і правила, п.1.1.7.31. яких передбачено збільшення строку позовної давності та які були надані суду, не містять підпису відповідача, у заяві та довідці про умови кредитування позичальника від 26.06.2010 року та 30.09.2010 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, а тому суд вірно прийшов до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню ст.ст. 257-258 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про застосування строків позовної давності частково, та вірно порахував, що станом на 30.10.2017 року заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в межах трьохрічного строку позовної давності по тілу кредиту становить 194, 95 грн., проценти за користування кредитом за період з 30.10.2014 року по 31.07.2017 року становлять 163, 43 грн., пеня відповідно до п. 2.1.1.12.6.1. Умов і правил, Тарифів Банку, із врахуванням заявлених позивачем вимог, в межах одного року позовної давності за період з 30.10.2016р. по 31.07.2017р. в сумі 1 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу та комісії суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ст. 61 Конституції України.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, дублюють заперечення відповідача, які були подані в суді першої інстанції та яким було надано оцінку, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Головуючий - підпис /І.Н.Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, В.Ф. Міцней/