Провадження № 2/554/1371/18
У Х В А Л А

23 лютого 2018 Октябрський районний суд м.Полтави у складі :

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі - Гаврись В.В.,

розглянувши заяву судді Октябрського районного суду м.Полтави Савченко Людмили Іванівни про самовідвід по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2018 року до мого провадження надійшла цивільна справа № 554/12490/15-ц, провадження 2/554/1371/2018 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

23 лютого 2018 року суддя Октябрського районного суду м.Полтави Савченко Л.І. заявила самовідвід від розгляду зазначеної справи на підставі п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, з метою недопущення виникнення у сторін сумнівів в її неупередженості та об»єктивності при розгляді справи.

Підставою самовідводу стала участь судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В. в якості свідка у вказаній справі за клопотанням позивача ОСОБА_3, якою вона працює в Октябрському районному суді м. Полтави з 2011 року.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

Зі змісту ч.1 ст.39 ЦПК України слідує, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов»язаний заявити самовідвід.

Згідно ч.ч.1,2,8, 9 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обгрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Згідно ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обовязковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визначається та дії принцип верховенства права . Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22 грудня 1993 року, міжнародні договори, згода на обовязковість яких дана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору. Щодо безсторонності суду при розгляді справ, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги по-перше: бути субєктивно вірним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге: бути обєктивно безстороннім, тобто, суд повинен ґрунтувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати субєктивному і обєктивному тесту: безсторонність для цілей пункті 1 статті 6 Конвенції повинна визначатись субєктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за обєктивним тестом, тобто зясування чи не має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності .

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України», наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безпосередності.

Обєктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов»язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Як розяснює рішення Європейського суду з прав людини у справі «Микаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії», в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому кожний суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості зобовязаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необєктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві.

Однією з процесуальних форм забезпечення обєктивності та неупередженості судового розгляду є гарантоване законом право відводу у визначених законом випадках.

З метою недопущення виникнення у сторін сумнівів в неупередженості та об»єктивності судді при розгляді даної справи, заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 247 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву судді Октябрського районного суду м.Полтави Савченко Людмили Іванівни про самовідвід від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Справу передати на розгляд іншому судді, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І.Савченко