ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року

м.Суми

Справа №592/9686/17

Номер провадження 22-ц/788/338/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

та представника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2017 року в складі судді Котенко О.А. ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 18 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

06 вересня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом про стягнення кредитного боргу, вимоги якого обґрунтовані тим, що з ОСОБА_3 06 січня 2011 року був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальниця отримала кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов'язань з вчасного їх повернення відповідачка не виконана, тому станом на 30 червня 2017 року утворився борг на загальну суму 64294,65 грн., який банк просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, місце проживання АДРЕСА_1 РНОКПП - НОМЕР_1, на користь ПАТ КБ «Приватбанк», місцезнаходження м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , заборгованість у розмірі 3656 грн. 22 коп., з яких 2333 грн. 61коп. - заборгованість за кредитом, 1322 грн. 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 91 грн. на відшкодування судового збору.

ПАТ КБ «Приватбанк» з вказаним рішенням суду не погодилось і, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення змінити та стягнути з відповідачки 53933,76 грн. боргу по процентам, 4489,44 грн. пені та 500 грн. фіксованої частини штрафу і 3037,84 грн. його процентної складової.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання, тобто, відповідачка погодилась із запропонованими банком умовами отримання кредитних коштів, які викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах банку, власноруч підписавши Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (3 %), розмір щомісячних платежів (7% від суми боргу), строк внесення щомісячних платежів (до 25 числа), розмір комісії, пені та штрафів за неналежне виконання зобов'язань. Вважає, що судом не враховано того, що відповідачка частково погашала борг, погоджуючись, тим самим, із запропонованими банком умовами кредитного договору.

В іншій частині рішення не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, а також просив приєднати до справи додаткові докази і надати їм належну оцінку, посилаючись на те, що в суді першої інстанції вказані докази не були надані з поважних причини, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 06 січня 2011 року ОСОБА_3 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої відповідачці у той же день була відкрита та надана платіжна картка «Кредитка «Універсальна» (а.с. 5).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_3 погодилась, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідачка засвідчила, що вона була ознайомлена і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані заявниці для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно заявницю проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку. Заявниця зобов'язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що за кредитним договором № б/н від 06 січня 2011 року станом на 30 червня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 64294,65 грн., яка складається з 2333,61 грн. заборгованості за кредитом, 53933,76 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4489,44 грн. пені, а також 500 грн. фіксованої частини штрафу та 3037,84 грн. його процентної складової (а.с. 3-4).

Для підтвердження використання кредитних коштів позичальницею позивач в суді першої інстанції надав виписку по кредитній картці ОСОБА_3 НОМЕР_2 за період з 06 січня 2011 року по 31 жовтня 2017 року, з якої вбачається, що відповідачка використовувала кредитні кошти і частково їх повертала. Також у виписці відображено, що кредитний ліміт за карткою НОМЕР_2 було збільшено 06 січня 2011 року до 300 грн., 09 квітня 2011 року - до 800 грн., 17 травня 2011 року - до 900 грн., 08 липня 2011 року - до 2000 грн., а 20 серпня 2011 року - до 2400 грн. (а.с. 60-62).

Крім того, в апеляційному суді позивачем надано виписку по особовому рахунку SAMDN1879 позичальниці ОСОБА_3, в якій також відображений рух коштів за основною карткою кредитного договору НОМЕР_2 за період з 06 січня 2011 року по 31 січня 2018 року, а також поступове збільшення кредитного ліміту до 2400 грн. та використання позичальницею впродовж спірного періоду кредитних коштів банку (а.с. 98-119).

Вказані вище виписки не протирічать одна одній.

Термін дії кредитної картки НОМЕР_2 встановлений до 31 жовтня 2014 року, що вбачається з наданої позивачем в апеляційному суді довідки про всі відкриті на ім'я відповідачки картки по рахунку SAMDN7811 (а.с. 121).

З вказаних розрахунку та виписок вбачається, що з 13 січня 2011 року відповідачка почала використовувати кредитні кошти банку, а також частково повертала борг, здійснивши останній платіж 12 червня 2014 року на суму 10,56 грн. шляхом автоматичного договірного перерахування коштів у рахунок погашення простроченого кредитного боргу з картки № НОМЕР_3 на картку НОМЕР_2.

За спірний період, тобто з 06 січня 2011 року по 30 червня 2017 року, банк нараховував відсотки за користування кредитом, а саме: з 06 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року банк застосовував процентну ставку на поточну заборгованість - 36 % та подвійну ставку на прострочений борг - 72 %; з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року проценти нараховувались по ставці 30 % річних; з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - по ставці 34,80 % річних; з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2017 року - по ставці 43,20% (а.с. 3-4).

Водночас, Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN1879, яку 06 січня 2011 року підписала позичальниця ОСОБА_3, містить умови щодо базової відсоткової ставки на рівні 3 % за місяць (або 36 % річних), яка мала нараховуватись на залишок непростроченого боргу. Умов щодо одностороннього збільшення банком процентної ставки вказана Довідка не містить, додаткових угод з цього приводу сторони не укладали, чого з матеріалів справи не вбачається.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1056-1 ч. 1 ЦК України (у редакції, чинній на час підписання Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду») розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 цієї статті встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Отже, на думку колегії суддів, у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, тобто, згода позичальниці на підвищення процентної ставки за певних умов (повідомлення позичальниці чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальниці щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

При цьому, часткове повернення відповідачкою боргу не свідчить про визнання нею встановленого банком в односторонньому порядку розміру підвищеної процентної ставки.

Так, якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи ст. 205 ч. 2, ч. 3, ст. 642 ч. 2 ЦК України, оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції.

Проте, кредитний договір від 06 січня 2011 року № б/н, зокрема анкета-заява та Довідка про умови кредитування, умови і підстави зміни процентної ставки не містять даних про узгодження сторонами вказаної позиції, ні про можливість її зміни взагалі.

Підпункт 1.1.3.2.3 п. 1.1.3.2 Умов і Правил надання банківських послуг хоча і містить можливість односторонньої зміни банком тарифів, проте, всупереч вимогам ст.ст. 207, 1055 ЦК України та ст. 11 ч. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції від 02 грудня 2010 року) позичальницею цей документ не підписаний, тобто, відносно відповідачки банком не дотримано вимог щодо передачі оригіналу Умов і Правил надання банківських послуг, тому вказаний документ не можна вважати складовою частиною укладеного кредитного договору, а відтак, сторонами не було досягнуто згоди щодо такої істотної умови договору як право банку в односторонньому порядку змінювати тарифи, зокрема і розмір відсотків, а законні підстави для нарахування банком та стягнення судом вказаної складової кредитного боргу відсутні.

Згідно зі ст. 653 ч. 3 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватись, а момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Тобто, спочатку відбувається зміна процентної ставки, а потім надсилається повідомлення про це. Про обов'язок банку попередньо повідомити позичальницю не менше, ніж за 7 днів до введення відповідних змін тарифів також йдеться і в п.п. 1.1.3.2.3 п. 1.1.3.2 Умов і Правил надання банківських послуг. Однак, відповідних доказів належного повідомлення ОСОБА_3 про односторонню зміну умов кредитного договору банк суду не надав.

Отже, за відсутності попередньої згоди позичальниці на зміну процентної ставки, тобто, за відсутності такої можливості взагалі, слід виходити з умов кредитного договору про базову процентну ставку на рівні 3 % щомісячно (або 36 % річних) на залишок непростроченого боргу.

Відтак, слід вважати, що ОСОБА_3 мала обов'язок перед банком сплачувати не більше, ніж 3 % за користування кредитними коштами за місяць (36% річних), а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки 53933,76 грн. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, а рішення в цій частині - зміні.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції заявником апеляційної скарги наданий альтернативний розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 січня 2011 року, який проведений у відповідності до погоджених сторонами умов договору на момент його укладення, тобто, виходячи з процентної ставки 3% щомісяця (або 36 % річних) (а.с. 95-97).

З вказаного альтернативного розрахунку також вбачається, що заборгованість по кредиту складає 2333,61 грн., борг по процентам за користування кредитними коштами нарахований у сумі 3877,69 грн., пеня - 1429,44 грн., а штраф - 810,57 грн.

Доказів на спростування альтернативного розрахунку кредитної заборгованості відповідачка не надала і матеріали справи його не містять, та, крім того, цей розрахунок узгоджується з умовами кредитного договору, на які погодилась відповідачка, підписавши 06 січня 2011 року Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню 3877,69 грн. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені і штрафу (фіксованої частини та процентної складової) колегія суддів зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З підписаної відповідачкою Довідки про умови кредитування вбачається, що пеня застосовується як вид цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час Довідкою про умови кредитування також передбачена сплата і штрафу, як вид цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань за кредитним договором, тобто, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування, повернення кредиту.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня у спірних правовідносинах є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

За таких обставин, на думку колегії суддів, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» щодо одночасного стягнення з боржниці пені та штрафу задоволені бути не можуть, тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути лише пеню, розмір якої в альтернативному розрахунку боргу нарахований, виходячи з базової відсоткової ставки 3 % на місяць (або 36% річних), і складає 1429,44 грн.

Таким чином, загальний розмір кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 7640,74 грн. і складається вона із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 2333,61 грн., стягнення якої позивачем не оскаржується, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3877,69 грн. та 1429,44 грн. пені.

Отже, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення частини процентів за користування кредитними коштами, оскільки їх нарахування за спірний період здійснював за ставкою Національного Банку України, та пені з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи та вимогам закону, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно змінити, стягнувши з відповідачки на користь банку заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 3877,69 грн. і 1429,44 грн. пені, а всього підлягають стягненню 7640,74 грн. (2333,61 + 3877,69 + 1429,44) заборгованості за кредитним договором, а не 3656,22 грн., з яких 1322,61 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, як визначив суд першої інстанції.

За таких обставин, оскаржене рішення суду на підставі ст. 376 ч. 1 п. п. 1, 4; ч. 4 ЦПК України підлягає зміні, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, а саме: на 12 %, тому на підставі ст. 141 ч. 1 п. 3; ч. 2; ч. 13 ЦПК України сплачені ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в суді першої інстанції у сумі 192 грн. судового збору (12 % від 1600 грн.) та в апеляційному суді у сумі 288 грн. (12% від 2400 грн.) пропорційно до задоволених позовних вимог слід компенсувати позивачу за рахунок ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4, ч. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 січня 2011 року у сумі 7640 грн. 74 коп., з яких 2333 грн. 61 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 3877 грн. 69 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 1429,44 грн. пені, а не 3656 грн. 22 коп. кредитної заборгованості, з якої 1322 грн. 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, як вказав суд першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 192 грн. на відшкодування судового збору, а не 91 грн., як вказав суд першої інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 288 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.Г.Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: Т.А.Левченко

С.С.Ткачук