Провадження № 2/727/181/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
Головуючого судді -Літвінової О.Г.
При секретарі - Чорней І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, -
Позивач, звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, про розподіл майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.
Під час шлюбу позивач спільно із відповідачем ОСОБА_2 за спільні кошти, 27 квітня 2007 року придбали на ім'я відповідача квартиру № 40, яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 65,50 кв.м., в тому числі житловою площею 37,60 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1, відповідно до договору серії BEE № 993080, який посвідчений приватним нотаріусом Лірниченко Н. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1283, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 89345297 від 12.06.2017 року.
Також вказує, що для здійснення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1 були придбані на спільні кошти, різноманітні будівельні матеріали, що підтверджується копіями товарних чеків та видаткових накладних.
Оскільки після розірвання шлюбу долю майна яким розпоряджалося подружжя, яке було їхньою спільною власністю не вирішено, позивач звернулась із даним позовом до суду.
Просить: визнати квартиру № 40, яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 65,50 кв.м., в тому числі житловою площею 37,60 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2007 року спільним майном подружжя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 2/3 ідеальних частки квартири № 40, яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 65,50 кв.м., в тому числі житловою площею 37,60 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 та яка зареєстрована за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2007 року серії ВЕЕ № 993080, який посвідчений приватним нотаріусом Лірниченко Н. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1283 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
В судове засідання позивач та її представник не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Просила суд позов задовольнити за викладених в ньому обставин, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.
Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача та сам позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що під час шлюбу позивач спільно із відповідачем ОСОБА_2 за спільні кошти, 27 квітня 2007 року придбали на ім'я відповідача квартиру № 40, яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 65,50 кв.м., в тому числі житловою площею 37,60 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1, відповідно до договору серії BEE № 993080, який посвідчений приватним нотаріусом Лірниченко Н. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1283, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 89345297 від 12.06.2017 року.
Також для здійснення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1 були придбані на спільні кошти, різноманітні будівельні матеріали, що підтверджується копіями товарних чеків, видаткових накладних.
Оскільки після розірвання шлюбу долю майна яким розпоряджалося подружжя, яке було їхньою спільною сумісною власністю не вирішено, позивач звернулась із даним позовом до суду.
Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.
Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким, чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності - за кожним на ? частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об'єкт на режим спільної часткової власності.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640 грн.
Керуючись ст. ст.60,69,70,72 СК України, ст.ст.12,13,76,77,78,80,81,141, 263, 265, 273, 354, ЦПК України , ст. ст.15,16, ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 суд,-
Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя - задовольнити частково.
Визнати квартиру № 40, яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 65,50 кв.м., в тому числі житловою площею 37,60 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2007 року спільним частковим майном подружжя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на ? ідеальних частки квартири № 40, яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 65,50 кв.м., в тому числі житловою площею 37,60 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 та яка зареєстрована за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2007 року серії ВЕЕ № 993080, який посвідчений приватним нотаріусом Лірниченко Н. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1283 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на ? ідеальних частки квартири № 40, яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 65,50 кв.м., в тому числі житловою площею 37,60 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 та яка зареєстрована за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2007 року серії ВЕЕ № 993080, який посвідчений приватним нотаріусом Лірниченко Н. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1283 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, судовий збір в розмірі 640 грн..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: О.Г. Літвінова