АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження апеляційної інстанції 22-ц/796/442/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участі: відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 6 червня 2017 року ухвалене під головуванням судді Голосіївського районного суду міста Києва Ладиченко С.В.

у справі №752/15985/14 -ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_5 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись у вересні 2014 року до суду з вищевказаним позовом з урахуванням уточнених позовних вимог ставив питання про визначення порядку користування земельною ділянкою розташованої по АДРЕСА_1. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ділянка належала його матері ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності з 22.11. 1999 року. На частині земельної ділянки розташований житловий будинок загальною площею 87, 8 кв.м. 1/3 частина житлового будинку, господарські споруди( погріб, сарай, гараж) належать йому на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування після смерті матері. Третя особа в справі за рішенням суду визначила порядок користування щодо частини земельної ділянки, а саме 260, 7 кв.м. Між ним та відповідачем порядок користування не встановлений , хоча при розгляді справи за позовом третьої особи на підставі будівельно - технічної експертизи було встановлено можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою у розмірі 424, 98 кв.м із яких він має право на користування 228, 31 кв.м..

Тому з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд виділити йому в натурі земельну ділянку у розмірі 228, 31 кв.м відповідно до пропорційності 1/3 частки житлового будинку 87, 8 кв.м. що є його приватною власністю;

Визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку у розмірі 228, 31 кв.м відповідно до пропорційної 1/3 частки житлового будинку загальною площею 169, 2 кв.м, жилою площею 87,8 кв.м що належить йому на підставі приватної власності згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом з наступними лініями розподілу та розміру:

+

- від точки Б, що розташована на лінії яка межує з ділянкою ОСОБА_3 та позначена на схемі розподілу № 2 блакитним кольором і на відстані від пожежного провулку 5.66 метрів починається з позначки №1 до позначки №2 між якими відстань 12.41 метри, від позначки № 2 до позначки № 3 відстань між якими 1.37 метрів, від позначки № 3 до позначки № 4 яка є точкою на межі з ділянкою В-Г (належить ОСОБА_3.) між позначками відстань становить 4.14 метрів.

- від точки Г вздовж лінії розмежування з ділянкою Г-Д (позначена на схемі № 2 зеленим кольором) до точки Д, розташованої на межі з АДРЕСА_1 (землі загального користування) з наступними позначками і відстанями: від позначки №4 до позначки № 5 відстань між якими 25.05 метрів, від позначки № 5 до позначки № 6, відстань між якими 6.70 метрів, від позначки № 6 до позначки № 7 відстанню 0.90 метрів.

- від точки Д до точки А, що розташовані на лінії розмежування з АДРЕСА_1 (землі загального користування) і яка позначена червоною лінією та має позначки № 7 до № 8 відстанню між ними 3,21 метра.

- покласти лінію розподілу всередині спільної ділянки (згідно до схеми розподілу № 2) наступним чином:

- від позначки № 8 розташованої на ділянці А-Д всередину спільної земельної ділянки вздовж частини, що належить ОСОБА_5. і позначена на схемі розподілу під № 3 (має зелений колір) до позначки № 9 відстанню між ними 11.76 метрів, від позначки № 9 до позначки № 10 відстанню між ними 5.30 метрів з поглибленням до центру земельної ділянки і знаходиться на межах земельної ділянки № 3 та № 1 яка відноситься до ОСОБА_1 і має рожевий колір.

В подальшому лінія розмежування йде в сторону сусідньої ділянки Б-В від позначки №10 до позначки № 11 з відстанню між ними 2.21 метра, від позначки № 11 до позначки № 12 які перетинають житловий будинок «А-1» і мають між собою відстань 9.12 метрів, від позначки № 12 до позначки № 13 з відстанню між ними 2.59 метри, від позначки №13 поглиблюючись до пожежного провулку вподовж ділянки ОСОБА_1 (на схемі зазначена №1, має рожевий колір) на відстань 1.01 метра до позначки № 14, від позначки № 14 до позначки № 15 з відстанню між ними 2.54 метри вздовж ділянки ОСОБА_1 до сусідньої ділянки Б-В на відстань 2.54 метра. Від позначки № 15 до позначки № 16 з відстанню між ними 6.48 метри паралельно ділянки Б-В, від позначки № 16 до позначки № 1 відстань між якими 1.62 метри, вздовж ділянки ОСОБА_1

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 6 червня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду представник позивача подав апеляційну скаргу де ставив питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача у судових засіданнях підтримував подану апеляційну скаргу надаючи додаткові пояснення в справі, вважав вимоги позивача доведеними.

Відповідач та його представник не визнавали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Третя особа по справі будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в судове засідання не з'явилася причини своєї неявки суду не повідомила.

Заслухавши доповідь судді -доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.04.1983 року виданого на ім'я ОСОБА_6 вона отримала 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про спадщину за заповітом від 05.07.2013 року ОСОБА_3 є спадкоємцем зазначеного в заповіті ОСОБА_6 майна: 1/3 частини житлового будинку під номером АДРЕСА_1, що належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою 01 квітня 1983 року. Житловий будинок в цілому був визначений площею -87,8 кв.м, господарчі та побутові будівлі: житлова прибудова, прибудови, сарай, погріб.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог виходив з того, що позивачем при розгляді справи не було надано рішення будь-якого компетентного органу влади чи місцевого самоврядування на підтвердження надання співвласникам будинку, або ( як спадкодавцю так і позивачу) у користування земельної ділянки площею 0,0686 га про поділ якої заявлено. Зазначаючи при цьому, також про наявність в матеріалах справи документів які різняться в даних щодо самого розміру земельної ділянки. Відтак, оскільки спадкодавець за життя не набула права власності на земельну ділянку, то вона не могла входити до складу спадкового майна, право на спадкування якого отримав позивач. Відтак суд вважав, що позивач даним позовом намагається визнати право власності на частину земельної ділянки у спосіб не встановлений законодавчо.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник позивача вказував, на те, що суд не звернув уваги на порушення прав позивача вільно користуватися своєю земельною ділянкою пропорційно до площі його будинку, оскільки останній не може вільно з вулиці потрапляти до свого будинку, а змушений заходити до двору через сусідську ділянку. Натомість суд прийняв сторону відповідача, який посилається, що розподіл ділянки, яка є у спільному користуванні між сторонами, начебто позбавить його права користуватись «гаражем». Однак жодних доказів про факт користування цим приміщенням відповідач не надав, як і доказів щодо права користуватись «гаражем», не зазначив також хто його будував і на яких підставах. До суду були надані паспорт БТІ з боку позивача із зазначенням в ньому, що гараж не ведений в експлуатацію і самовільним будівництвом.

Вважав, що внаслідок порушення судом першої інстанції норм ст. 364, 377, 378 ЦК України та ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, суд ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

Колегія суддів вважає що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так як згідно розпорядження КМДА від 05.02.1998 року № 215 „Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель" були зареєстровані державні акти на право приватної власності на землю по АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 № 79 -2 -00356, № 79 -2- 00355, № 79-2-00354 від 22.11.1999 року.

Рішенням Старокиївського районного суду міста Києва від 08.02.2001 року було визнано недійсними зазначені вище державні акти на право приватної власності на землю ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, про що зроблено відповідні записи в міському земельному кадастрі та в книзі записів ( реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю.

Положеннями ст. 1128 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зазначене вище свідчить про те, що спадкодавець за життя не набула права власності на земельну ділянку, відтак земельна ділянка не могла входити до складу спадкового майна, право на спадкування якого отримав позивач.

Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України питання про передачу земельних ділянок у власність або у користування на території м. Києва належить до повноважень Київської міської ради.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно -правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

На час розгляду справи позивачем не було надано доказів ( рішення компетентного органу) щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_6

Доводами апеляційної скарги є також безпідставність відмови суду у задоволенні вимог позивача з урахуванням положень ст. 120 ЗК України.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти.

У порядку спадкування за заповітом позивач успадкував 1/3 частину житлового будинку під номером АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6 Житловий будинок в цілому у відповідності до свідоцтва визначено житловою площею 87,8 кв.м. з зазначенням господарчих та побутових будівель і споруд.

При цьому свідоцтво не містить у собі будь-яких посилань на розміри земельної ділянки на якій розташований будинок, господарські та побутові будівлі і споруди.

Звертаючись до суду з позовом, та ставлячи вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку положень ст. 120 ЗК України, позивач не визначив розмір земельної ділянки виходячи з 1/3 частини домоволодіння що перейшло йому на праві власності в порядку спадкування.

Відтак, колегія суддів вважає, що за відсутності визначених позивачем при зверненні до суду вимог з зазначенням розміру земельної ділянки як і розміру житлового будинку, 1/3 частина якого належить йому в порядку спадкування, суд позбавлений можливості перевірити їх доведеність.

Правомірними є висновки суду першої інстанції щодо наявності розбіжностей які є в наданих документах у визначенні розміру земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 ( скасований державний акт на право приватної власності на землю на ім'я ОСОБА_6 - 0,0686 ( а.с. 5); свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.04.1983 року виданого на ім'я ОСОБА_6 - 819 кв.м ( а.с 10); схема розподілу земельної ділянки - 228, 31 кв.м як частка ОСОБА_3 ( а.с. 16)

На усунення зазначених розбіжностей не було надано доказів які б вказували : - кому, коли та в яких розмірах була надана земельна ділянка по АДРЕСА_1. Який розмір земельної ділянки перебував у користуванні спадкодавця ОСОБА_3 в подальшому ОСОБА_6 як і того який розмір земельної ділянки перейшов позивачу при переході в його власність 1/3 частини домоволодіння.

Висновок експертизи за 2003 рік, на який позивач посилається як на підтвердження заявлених вимог, не є документом який підтверджує перехід до позивача права користування на земельну ділянку площею 228, 31 кв.м.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381 -383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 -У111, п.8 розділу Х111 «Перехідні положення» ЦПК У редакції Закону № 2147 - У111 від 03. Жовтня 2017 року , ч 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» , колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 6 червня2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття. Може бути оскаржена вкасаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2018 року.

Суддя - доповідач

Судді: