Справа № 188/773/17
Провадження № 2/188/11/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Брагін А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Петропавлівського районного суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач обґрунтовує позов тим, що згідно з даними погосподарського обліку Самарської сільської ради та довідкою Павлоградського МБТІ від 11.05.2017 р. №1531 його бабуся ОСОБА_4 була власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27.03.1990 р. Петропавлівським райвиконкомом на житловий будинок без номеру по АДРЕСА_2.

Спірний житловий будинок був збудований батьком позивача ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Батько позивача право власності на спірний житловий будинок не оформив, але дав згоду на оформлення права власності на вказаний житловий будинок за його матір'ю (бабусею позивача) ОСОБА_4.

ОСОБА_4 склала заповіт від 14.12.1999 р., зареєстрований в книзі запису нотаріальних дій за №30. За вказаним заповітом ОСОБА_4 заповіла спірний житловий будинок її синові ОСОБА_6, батькові відповідача у справі.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Після її смерті спадщину за заповітом ОСОБА_6 не прийняв. Отже, вважає позивач, у даному випадку має місце спадкування за законом.

Протягом шести місяців після смерті ОСОБА_4 ніхто зі спадкоємців не звертався з заявами про прийняття спадщини.

Позивач спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв шляхом подання до Петропавлівської державної нотаріальної контори заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від 12.04.2017 р.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2017 р. у цивільній справі №22ц-774/374/17 позивачу було продовжено строк для прийняття спадщини.

Відповідно до довідки Самарської сільської ради від 18.12.2015 р., разом з ОСОБА_4 на день смерті був зареєстрований її онук - ОСОБА_3, який є відповідачем у справі.

Інші онуки спадкодавця - ОСОБА_7, ОСОБА_8 (дівоче прізвище ОСОБА_7) ОСОБА_9 спадщину після смерті ОСОБА_10, не прийняли та відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача, що підтверджується їх заявами. Онука спадкодавця ОСОБА_11, яка є донькою ОСОБА_6, спадщину після смерті ОСОБА_4 не прийняла.

Отже, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли позивач шляхом подання заяви до нотаріальної контори та відповідач шляхом реєстрації його місця проживання разом зі спадкодавцем на дату її смерті.

На дату смерті ОСОБА_4 було 90 років, про що зазначено у свідоцтві про її смерть. В останні роки ОСОБА_4 у зв'язку з її похилим віком не могла самостійно забезпечити умови свого життя, самостійно майже не пересувалася, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, тобто перебувала у безпорадному стані.

Відповідач за бабусею ОСОБА_4 не доглядав, постійно ухилявся від надання їй будь-якої допомоги, не допомагав також по господарству, ніде не працював, зловживав спиртними напоями, будинок перебував і перебуває у занедбаному стані, за борги домоволодіння відключалося від енергопостачання.

Позивач бабусю ОСОБА_4 навідував, надавав їй посильну допомогу, при тому, що самостійно виховував восьмирічну доньку, перебуває на III групі інвалідності. Разом з позивачем бабусю навідувала його сестра (онука померлої) ОСОБА_8.

Посилаючись на ст.ст. 328, 392, 1217, 1218, ч. 5 ст. 1224, 1268, 1269 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України, позивач просить:

усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4, померлої 02.09.2014 р.;

визнати за ним, ОСОБА_1, як спадкоємцем за законом майна, що залишилося після смерті його бабусі ОСОБА_4, померлої 02.09.2014 р., право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач і його представник позов підтримали, пояснили, що відповідач зловживає спиртними напоями, що підтверджується його явкою в судові засідання у стані алкогольного сп'яніння та його поведінкою під час судового розгляду. За своєю бабусею ОСОБА_4 він не доглядав, хоч вона перебувала у безпорадному стані через похилий вік і він, як її онук, зареєстрований за місцем проживання у її будинку, мав би доглядати за нею, натомість він замикав її у літній кухні, у будинку влаштував склад металобрухту, а сам проживав у своєї матері.

Відповідач позов не визнав, заперечував проти пояснень позивача і його представника, пояснив, що доглядав за бабусею, яка, на його думку, не була у безпорадному стані і могла себе обслуговувати. Він визнав, що не проживав постійно разом з нею, бо мав працювати водієм і заробляти собі на життя. Він не звертався до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки зареєстрований в будинку, що належав померлій і не має коштів для оплати послуг нотаріуса.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року у цивільній справі №188/134/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6, правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_11, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що набрало законної сили, встановлено наступне (а.с.5-7).

Позивач є онуком ОСОБА_4, що підтверджується копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян від 12.05.2015 року, де зазначено, що остання є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який, в свою чергу, є батьком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_3, виданого 24.09.1983 року.

24 жовтня 1997 року помер батько позивача ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого повторно відділом РАЦС реєстрацій служби Петропавлівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 16.12.2014 року.

Бабуся позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, про що 05.09.2014 року виконавчим комітетом Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області було складено відповідний актовий запис №18.

На день смерті ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується також копією довідки виконкому Самарської сільської ради №287, складеною в грудні 2015 року.

За період з 01.08.2014 року до 03.11.2016 року в АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, що стверджується довідкою виконкому Самарської сільської ради №517 від 03.11.2016 року . Будь-які інші особи зареєстрованими за вказаною адресою у зазначений період не були.

Згідно з копією довідки №108 від 08.05.2015 року Самарської сільської ради власником будинку в АДРЕСА_1 була померла ОСОБА_4, разом з нею проживав та зареєстрований її онук ОСОБА_3.

ОСОБА_4 за життя 14.12.1999 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Самарської сільської ради та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за №30, з якого вбачається, що майно, яке належало їй на праві власності, а саме житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 вона заповіла своєму синові ОСОБА_6.

Факт складання зазначеного вище заповіту підтверджується також копією інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) Петропавлівської державної нотаріальної контори від 01.12.2015 року.

Після смерті бабусі позивача ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, із заявами про прийняття спадщини протягом шести місяців ніхто не звертався, в тому числі її син ОСОБА_6, що підтверджується копією інформаційної довідки зі спадкового реєстру Петропавлівської державної нотаріальної контори від 01.12.2015 року.

В період розгляду справи апеляційним судом 01 вересня 2016 року помер ОСОБА_6, що підтверджується копією актового запису про смерть №20 від 05.09.2015 року, складеного виконкомом Самарської сільської ради Петропавлівського району, який на час смерті проживав ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційним судом було залучено до участі у справі нащадків ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, а саме його сина ОСОБА_3 та дочку ОСОБА_11. ОСОБА_3 та ОСОБА_11 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначили, що є єдиними спадкоємцями першої черги після смерті свого батька, претендують на спадкове майно бабусі, але до суду, станом на час розгляду даної справи, з цього приводу не звертались; визнали, що батько не був зареєстрований у якості проживаючого у будинку бабусі ОСОБА_4 на час її смерті. Викладене підтверджується журналом та звукозаписом процесу суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 своєчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, у зв'язку наявністю поважних причин - незадовільним станом здоров'я, систематичним проходженням лікування, встановленням інвалідності, на підставі чого прийняв рішення про задоволення позовних вимог і визначив позивачу додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_4, що померла ІНФОРМАЦІЯ_5, протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Встановлені рішенням апеляційного суду обставини підтверджуються також доказами, наданими позивачем: витягом з паспорту позивача серії НОМЕР_5 (а.с.3), копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_6 (а.с.4), копією повторного свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_4 серії НОМЕР_7 (а.с.5), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 12.05.2015 р. №4 про реєстрацію актового запису про народження ОСОБА_5 (а.с.29), копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 (а.с.30), довідкою КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1531 від 11.05.2017 р. про те, що за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності станом на 27.03.1990 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27.03.1990 р. Петропавлівським райвиконкомом на житловий будинок без номеру по АДРЕСА_2 Дніпропетровської області (а.с.9), копією розпорядження сільського голови Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області №7-р від 09.02.2016 р., яким перейменовано АДРЕСА_2 (а.с.27), копіями довідок виконкому Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області №287 від 18.12.15 р., №293 від 03.12.15 р., №180 від 20.04.2017 р. про те, що згідно з записом у погосподарській книзі ОСОБА_4 була власником житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с.31, 32, 37), витягом з погосподарської книги Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.38), копією заповіту ОСОБА_4 (а.с.33).

Інші онуки спадкодавця - ОСОБА_7, ОСОБА_8 (дівоче прізвище ОСОБА_7) ОСОБА_9 спадщину після смерті ОСОБА_10 не прийняли та відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача, що підтверджується їх заявами (а.с.20-26).

Онука спадкодавця ОСОБА_11 (донька ОСОБА_6) спадщину після смерті ОСОБА_4 не прийняла.

Таким чином, протягом шести місяців після смерті ОСОБА_4 ніхто зі спадкоємців не звертався з заявами про прийняття спадщини.

Позивач 12.04.2017 року звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину померлої ОСОБА_4, копія якої надана до суду (а.с.19).

Однак, постановою від 30.05.2017 р. завідувач Петропавлівської державної нотаріальної контори відмовила у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно у вигляді житлового будинку (а.с.39).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в ч.2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

ЦК України не містить визначення такого об'єкта права власності як домоволодіння.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Спадкодавець ОСОБА_4 на підставі запису у погосподарській книзі господарського обліку є власником житлового АДРЕСА_1 (а.с.37,38).

За ОСОБА_4 було зареєстровано у КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності станом на 27.03.1990 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27.03.1990 р. Петропавлівським райвиконкомом на житловий будинок без номеру по АДРЕСА_2 Дніпропетровської області (а.с.9).

Зазначене свідоцтво було втрачене, про що позивачем подано оголошення до газети «Степова Зоря» (а.с.40).

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленим 21.04.2017 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_13, цей садибний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, побудований у 1974 році, складається з наступного: житловий будинок - літера «А»; літня кухня - літера «Б», вугільник - літера «Г»; сарай - літера «Е», колодязь - літера «Д», душ - літера «Ж», огорожа - № 1-3 (а.с.34-36).

Отже, спірним спадковим майном є садибний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4.

Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3).

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Оскільки спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 не прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4, спадкування її майна відбувається за законом.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Батько позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а спадкодавець його мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто батько позивача не був живим на час відкриття спірної спадщини.

Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за правом представлення.

Батько відповідача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6, а спадкодавець його мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто батько відповідача був живим на час відкриття спірної спадщини, але спадщини не прийняв ні за заповітом останньої, ні за законом.

Таким чином, відповідач є спадкоємцем п'ятої черги згідно з ч.1 ст.1265 ЦК України, за змістом якої у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

В даному випадку і позивач, і відповідач прийняли спадщину, але позивач не отримав свідоцтва про право власності на спадщину, бо не надав нотаріусу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а відповідач прийняв спадщину в силу норми ч.3 ст.168 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідач ніяких дій по отриманню свідоцтва про право власності на спадщину не вчиняв, в судовому засіданні від спадщини не відмовився.

Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин:

ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини;

перебування спадкодавця в безпорадному стані;

потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Вказане кореспондується з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, яким роз'яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу (далі - СК) України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови у позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статі 1224 ЦКстосується всіх спадкоємців за законом, зокрема і тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Як зазначено у свідоцтві про смерть ОСОБА_4, на дату смерті їй було 90 років (а.с.8). В останні роки ОСОБА_4 у зв'язку з її похилим віком не могла самостійно забезпечити умови свого життя, самостійно майже не пересувалася, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, тобто перебувала у безпорадному стані.

Відповідач за бабусею ОСОБА_4 не доглядав, постійно ухилявся від надання їй будь-якої допомоги, не допомагав також по господарству, ніде не працював, зловживав спиртними напоями, будинок перебував і перебуває у занедбаному стані, за борги домоволодіння відключалося від енергопостачання.

Позивач бабусю ОСОБА_4 навідував, надавав їй посильну допомогу, при тому, що самостійно виховував восьмирічну доньку, перебуває на III групі інвалідності. Разом з позивачем бабусю навідувала його сестра (онука померлої) ОСОБА_8.

Вказані обставини підтверджуються актами від 18.11.2016 року (а.с.92) та 31.05.2017 р. (а.с.90), підписаними жителями АДРЕСА_1 та показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що спадкодавець ОСОБА_4 була у безпорадному стані через похилий вік.

Відповідно до ст.266 СК України повнолітні внуки, правнуки зобов'язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідач є повнолітнім працездатним внуком спадкодавця ОСОБА_4, з 2005 року був зареєстрований разом з нею у спірному житловому будинку, є спадкоємцем за законом, мав можливість надавати останній матеріальну допомогу і був зобов'язаний це робити в силу норми с.266 СК України, але свідомо ухилявся від надання такої допомоги, залишав її одну на тривалий час у замкненій літній кухні, перешкоджав їй проживати у власному будинку, не вживав заходів по догляду за нею, байдуже ставився до її стану здоров'я та до її життя.

Суд дійшов висновку про наявність сукупності обставин, які свідчать про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік був у безпорадному стані.

За встановлених судом обставин, на підставі норм матеріального права, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами спору, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач сплатив судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок, виходячи з ціни позову, визначеної на підставі вартості спірного майна, зазначеної у звіті про оцінку майна у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в сумі 49155 (сорок дев'ять тисяч сто п'ятдесят п'ять) гривень 00 копійок (а.с.10).

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача документально підтверджені квитанцією банку від 21.06.2017 (а.с.42) судові витрати на сплату судового збору в розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, статей 328, 380, 381, 1216, 1218, 1223, 1224, 1225, 1261, 1265, 1266, 1268 ЦК України, ст.266 СК України, керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141, 176, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити в повному обсязі.

Усунути ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, від права на спадкування за законом майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4, померлої 02.09.2014 р.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, як спадкоємцем за законом майна, що залишилося після смерті його бабусі ОСОБА_4, померлої 02.09.2014 р., право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що складається з наступного, позначеного у технічному паспорті від 21.04.2017 р. спеціальними позначками: житловий будинок - літера «А»; літня кухня - літера «Б»; вугільник - літера «Г»; сарай - літера «Е»; колодязь - літера «Д»; душ - літера «Ж»; убиральня - літера «Е»; огорожа - цифри «1-3».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд.

Суддя П. О. Бурда