АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач у суді апеляційної інстанції -
№ 22-ц/796/569/2018 Борисова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року місто Київ

справа № 760/22289/15-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Коробенка С.В., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом, в якому посилався на те, що 04.12.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №10-29/4767, відповідно до умов якого останній було надано грошові кошти в сумі 675717 грн., зі сплатою 13 процентів річних та з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 03.12.2032 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 08.12.2015 року становить 1522415,70 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 642701,99грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 389228,52грн.; заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 68357,70 грн.; заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків - 195803,57 грн.; інфляційних втрат за кредитом 58566,43 грн.; інфляційних втрат за відсотками 167757,49 грн.

Вважаючи, що заборгованість за кредитним договором, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням його умов, боржник не погасила, позивач просив стягнути з останньої суму заборгованості у розмірі 1522415,70 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 04.10.2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясуванням обставин справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що договором кредиту № 10-29/4767 від 04.12.2007 року визначено кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту до 03.12.2032 року. Згідно п.7.3. кредитного договору договір діє до остаточного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Відповідно до умов договору Позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за використання кредиту не пізніше 10 числа кожного місяця.

Вказував, що відмова суду першої інстанції позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі обмежує їх права, зокрема право на справедливий суд, а також суперечить принципам розумності, справедливості та добросовісності.

Зазначав, що ПАТ «Укрсоцбанк» виконав свої зобов'язання належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти, однак відповідач уникає своєї відповідальності встановленої договором. Оскільки зобов'язальні правовідносини за кредитним договором не припинені, заборгованість не погашено, то відповідно до положень ЦК України, ПАТ «Укрсоцбанк» має право на нарахування відсотків та інших штрафних санкцій за договором.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, а тому колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутності позивача.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що сторони кредитних правовідносин у договорі врегулювали питання дострокового повернення коштів. Оскільки, строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором було змінено на 11 липня 2009 року, то саме з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про захист своїх порушених прав, однак ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом лише 18.12.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04.12.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №10-29/4767, відповідно до умов якого останній було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 675717 грн., зі сплатою 13 процентів річних та з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 03.12.2032 року (а.с. 6-12).

Пунктом 1.1. договору кредиту сторони погодили, що сплата тіла кредиту та процентів за користування ним мають здійснюватися позичальникомдо 10 числакожного місяця згідно графіку, який вказаний у п.п. 1.1.1. п.1.1. договору.

У п.2.4 договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, а також, в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, на фактичну заборгованість за кредитом, проценти нараховуються за фактичну кількість днів користування Кредитом в періоді з розрахунку факт/360.

Відповідно до п.2.4.1. договору сплата процентів здійснюється у валюті кредиту на рахунок НОМЕР_1 в Київській міській філії АКБ «Укрсоцбанк» не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку, якщо 10 число місяця є неробочим днем, то позичальник зобов'язаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно з п.2.4. цього договору у попередній робочий день.

Згідно з п.3.3.7 договору позичальник зобов'язуваласясплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п.2.4 цього договору

Пунктом 3.3.8 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливим штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1 цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач неналежним чином виконувала свої зобов'язання за договором кредиту, внаслідок чого у останньої утворилася заборгованість, яка станом на 08.12.2015 року становить 1522415,70 грн. та складається із: заборгованості за кредитом - 642701,99грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 389228,52грн.; заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 68357,70 грн.; заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків - 195803,57 грн.; інфляційних витрат за кредитом 58566,43 грн.; інфляційних витрат за відсотками 167757,49 грн.

Відповідно до п.4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених, пунктом 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 врегулювали у кредитному договорі дострокове повернення кредитних коштів, тобто змінили строк виконання основного зобов'язання та визначили умови такого повернення коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що зобов'язальні правовідносини за кредитним договором не припинені, заборгованість відповідачем не погашена, а тому відповідно до положень ЦК України ПАТ «Укрсоцбанк» має право на нарахування відсотків та інших штрафних санкцій за договором, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст.261 ЦКУкраїни, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач у суді першої інстанції подала заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної дасності.

При цьому, з розрахунку заборгованості за кредитом №10-29/4767 вбачається, що ОСОБА_2 останній платіж в погашення тіла кредиту згідно з графіком, визначеним п.1.1.1 договору здійснила 13.03.2009 року у сумі 3739,01 грн.

Наступний платіж, згідно графіку мав бути внесений до 10.04.2009 року, однак відповідач вказаний платіж не здійснила, а тому за визначенням пункту 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 11.07.2009 року.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання (повернення усієї суми кредиту) було змінено на 11.07.2009 року, то саме з цього моменту упозивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 16.12.2015року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Після зміни строку виконання зобов'язання 11.07.2009 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а всі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню.

Інших доводів, які б давали підстави до скасування рішення суду апеляційна скарга не містить.

А тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про пропуск позивачем позовної давності та обгрунтовано відмовив у задоволенні позову з вищевказаних підстав.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді