Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/907/17

номер провадження 2/695/105/18

13 лютого 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючий - суддя Таратін В.О.

при секретарі Курченко В.М.

з участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № від 12.01.2014 р. у розмірі 24167,89 грн. з яких 20160,00 грн. - залишок заборгованості за кредитом, 1,91 грн. - сума відсотків за користування кредитом, 4005,98 грн. - сума комісії. Позивач просить також стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що згідно з умовами Договору факторингу №б/н від 22.12.2014 р. ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № від 12.01.2014 р., укладеним між ПАТ «ОТП Банк»та ОСОБА_2

Згідно Кредитного договору № від 12.01.2014 р., ПАТ «ОТП Банк» надав ОСОБА_2 кредит в сумі 20160,00 грн. зі строком повернення до 12.01.2016 р.

У відповідності до п.1.2. кредитного договору банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування, інші платежі, визначені кредитним договором та Додатком №1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконувати умови кредитного договору.

Зобов'язання по договору відповідачем не виконані, зокрема не виконується погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 24.11.2016 р. заборгованість відповідача по даному кредитному договору перед позивачем становить 24167,89 грн. з яких 20160,00 грн. - залишок заборгованості за кредитом, 1,91 грн. - сума відсотків за користування кредитом, 4005,98 грн. - сума комісії.

Банк звертався до відповідача з вимогою про дострокове виконання зобов'язань, але дана вимога не виконана, а тому банк звернувся з позовом до суду.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але 13.02.2018 р. на електронну адресу суду було надіслано клопотання в якому позивач просив провести судове засідання у відсутність представника банку. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, оскільки кредитний договір не визнаний у встановленому законом порядку недійсним, то є всі підстави для стягнення заборгованості за кредитом. Представник позивача у клопотанні просив застосувати реституцію, якщо суд дійде обґрунтованого висновку про недійсність кредитного договору. Так відповідно до п.1.1.Кредитного договору ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 20160,00 грн. і жодного платежу не здійснив, а тому на умовах реституції підлягають стягненню на користь банку грошові кошти отримані відповідачем в розмірі 20160,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в повному обсязі. Свої заперечення представник обґрунтовував тим, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи на момент підписання кредитного договору, що є предметом позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними та не може на даний час усвідомлювати свої дії та не може брати участь у судових засіданнях. Відповідно до ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі. Відповідно до ст.225 ЦК України кредитний договір укладений між банком та відповідачем може бути визнаний недійсним, а відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Представник посилався також на правову позицію Верховного суду України у справі №6-16цс15 від 11.03.2015 р., у якій зазначено, що відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того у своїх письмових запереченнях від 20.06.2017 р. представник зазначив, що відповідач не погоджується з розрахованою сумою заборгованості та вважає, що розрахунок здійснено невірно та є необґрунтованим. Нарахування та стягнення комісії за управляння кредитом являється неправомірним.

У судовому засіданні представник відповідача наполягав на тому, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки кредитний договір укладений між сторонами по справі не відповідав внутрішній волі відповідача ОСОБА_2, який не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними, тому просив суд застосувати наслідки недійсності правочину. Проти застосування реституції за наслідками недійсності правочину представник відповідача заперечував, оскільки відповідач кредиту готівкою не отримував, а також не отримував і товару (ноутбука та мобільного телефону), за який нібито були перераховані кошти по споживчому кредиту. Докази даного факту відсутні та позивачем не надано.

Суд, вислухавши заперечення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до договору про надання споживчого кредиту № від 12.01.2014 року ПАТ «ОТП Банк» надав ОСОБА_2 кредит у сумі 20160,00 грн. для придбання товарів та послуг. Строк кредиту 24 місяці.

Відповідно до п.1.4.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі зобов'язання по договору не пізніше 12.01.2016 р.

12.01.2014 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування держателя кредитної картки 06/08/, який є відповідно до п.4 даного договору є невід'ємною частиною кредитного договору № від 12.01.2014 року. Відповідно до п.10 цього договору строк дії договору з 12.01.2014 р. до 12.01.2017 р.

12.01.2014 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було підписано Додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту № від 12.01.2014 р. у якому узгоджено графік платежів.

Специфікацією до кредитного договору № від 12.01.2014 р. прийнято позитивне рішення щодо надання кредиту і банк гарантує перерахування кредиту на придбання ноутбука та мобільного телефону на загальну суму 19800,00 грн.

Згідно договору факторингу №22/12/14/1-2 від 22.12.2014 р. ПАТ «ОТП Банк» передало, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги до третіх осіб - Боржників і стало кредитором за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості.

Згідно з витягу з Додатку1 до договору факторингу №22/12/14/1-2 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло права вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № від 12.01.2014 р.

Відповідно до розрахунку заборгованість за кредитним договором відповідача перед ТОВ "ОТП Факторинг Україна" станом на 24.11.2016 р. становить 24167,89 грн. з яких 20160,00 грн. - залишок заборгованості за кредитом, 1,91 грн. - сума відсотків за користування кредитом, 4005,98 грн. - сума комісії.

05.01.2015 р. ТОВ "ОТП Факторинг Україна" повідомляло ОСОБА_2 про відступлення права вимоги та наявність заборгованості в сумі 24167,89 грн., яку необхідно сплатити протягом 10 днів.

За меморіальним ордером № від 14.01.2014 р. банк здійснив розрахунки згідно реєстру від 13.01.2014 р. за договором ПК-Т-19154 від 06.11.2013 р.

З реєстру взаєморозрахунків за договором ПК-Т-19154 від 06.11.2013 р. за період з 13.01.2014 р. по 13.01.2014 р. вбачається, що ОСОБА_2 в магазині «Комп'ютерний Бум» являється позичальником по договору № від 12.01.2014 р. на суму 18000,00 грн.

За клопотанням представника відповідача по справі була проведена судово-психіатрична експертиза відповідача ОСОБА_2

У висновку судово-психіатричного експерта №478 від 01.12.2017 р. зазначено, що у ОСОБА_2 на момент підписання ним договору про надання споживчого кредиту з ОТП Банк» 12.01.2014 р. відмічалися прояви хронічного психічного захворювання, які супроводжувалися розладами поведінки і дезорганізацією психічної діяльності, через що він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. На теперішній час ОСОБА_2 також не здатний усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними і не може приймати участь під час розгляду справи в суді.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу.

Відповідно до роз'яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - правочин може бути визнаний недійним лише з підстав, встановлених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до роз'яснень в п.4 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно роз'яснень в п.14 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю.

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Зокрема, ч.1 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатним чи обмежено дієздатними відсутні, а тому є всі підстави вважати, що він являється дієздатним.

Представником відповідача питання про визнання недійсним кредитного договору не ставиться, але відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів відповідача при вирішення цього спору. Дана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України №6-16цс15 від 11.03.2015 р.

Судом встановлено та стверджено висновком експерта, що ОСОБА_2 на момент укладення кредитного договору не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому не міг відповідати його внутрішній волі, а тому даний договір відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України являється недійсним (оспорюваним).

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Керуючись ст. ст. 258-266 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до апеляційного суд Черкаської області.

Суддя В.О.Таратін

Рішення у повному обсязі складено 15.02.2018 р.

Суддя: В.О.Таратін