Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/2387/17 Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І.
Номер провадження 22-ц/778/205/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Гончар М.С.,

ОСОБА_2,

за участі секретаря Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_3звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан в період з 25.02.1980 року по 29.03.1980 рік та з 05.10.1978 року по 09.02.1979 року, з 13.03.1979 року по 11.06.1979 року, з 29.10.1979 року по 05.01.1980 року складі групи військових спеціалістів в Ефіопії на посаді авіаційного механіка, що підтверджується довідкою № 1058 від 03.11.2010 року.

При виконанні військового обовязку у нього розвинулись захворювання: Деформуючий спондильоз грудного та поперекового відділів хребта з незначним порушенням функції, хронічний веретеброгенний лівосторонній попереково-крижовий радикуліт, незначно виражений, гіпертонічна хвороба І ст.., двосторонній кохлеарний неврит, без зниження слуху в мовній зоні. ІХС: стенокардія напруження ІІІ ФК. СПО: резекція звездчатого узла справа (2010 рік) СН ІІА ФК ІІІ, Дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ст.., змішаного ґенеза, Ангіопатія сітківки мішаного ґенеза, хронічний ерозивний гастродеоденіт, гіпертрофія міокарда лівого шлуночка, що підтверджується витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської Комісії № 1176 від 26.11.2010 року та медичними виписками. Згідно довідки та акту огляду МСЕК позивачу встановлена 2 група інвалідності. Після проходження служби позивач отримав численні захворювання, які турбують його і станом на день подання позовної заяви. З кожним роком його стан погіршується, через що він змушений проходити чисельні медичні обстеження та огляди, відновлювальні процедури, що підтверджується наданими медичними виписками.

Зважаючи на викладені обставини, позивач не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена душевна рівновага у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, що негативно відображається на його душевному стані.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути із Міністерства оборони України на свою користь моральну шкоду у розмірі 320 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та отриманою шкодою.

Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан в період з 25.02.1980 року по 29.03.1980 рік та з 05.10.1978 року по 09.02.1979 року, з 13.03.1979 року по 11.06.1979 року, з 29.10.1979 року по 05.01.1980 року складі групи військових спеціалістів в Ефіопії на посаді авіаційного механіка, що підтверджується довідкою № 1058 від 03.11.2010 року.

При виконанні військового обовязку у нього розвинулись захворювання: Деформуючий спондильоз грудного та поперекового відділів хребта з незначним порушенням функції, хронічний веретеброгенний лівосторонній попереково-крижовий радикуліт, незначно виражений, гіпертонічна хвороба І ст.., двосторонній кохлеарний неврит, без зниження слуху в мовній зоні. ІХС: стенокардія напруження ІІІ ФК. СПО: резекція звездчатого узла справа (2010 рік) СН ІІА ФК ІІІ, Дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ст.., змішаного ґенеза, Ангіопатія сітківки мішаного ґенеза, хронічний ерозивний гастродеоденіт, гіпертрофія міокарда лівого шлуночка, що підтверджується витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської Комісії № 1176 від 26.11.2010 року та медичними виписками. Згідно довідки та акту огляду МСЕК Серія АД № 140610 від 28.12.2010 року позивачу встановлена 2 група інвалідності у звязку із захворюваннями, отриманими під час проходження військової служби.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обовязку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши субєкта такої відповідальності.

Ураховуючи викладене, суд врахував всі вимоги закону, належним чином дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний звязок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, на що суд дав належну оцінку їх доводам.

Позивач посилається на ті обставини, що від отриманих під час проходження служби численних захворювань погіршився стан його здоровя, у звязку з чим він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, порушений його нормальний життєвий стан, він постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, вимушений витрачати значні кошти на лікування, завдані йому моральні страждання надають йому право на відшкодування моральної шкоди.

За вимогами ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону на час вирішення спору) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону на час вирішення спору) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України (в редакції закону на час вирішення спору) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналогічні положення містяться і в ст.ст. 12 ч. 3, 13 ч. 1, 81, 82 ЦПК України, який набрав чинності з 15.12.2017 року.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

ОСОБА_3 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та отриманою шкодою, або докази, які б свідчили, що у нього змінився звичний спосіб життя.

Крім того, у ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Саме цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 02.02. 2018 р.

Головуючий

Судді: