_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/2483/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на батька,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2017 року позивач звернувся з позовом до суду та просить ухвалити рішення, яким: стягувати з відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на його утримання у твердій грошовій суму у розмірі 1000 гривень щомісячно від дня звернення і до зміни його матеріального становища до кращого.

Свої вимоги мотивував тим, що він є пенсіонером по віку, на теперішній час важко хворий та потребує допомоги. Також позивач вказує, що інших джерел доходів він не має, тому його матеріальне становище є вкрай тяжким. З вини відповідача він вимушений винаймати іншу квартиру.У звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 у судове засідання зявилась, позов підтримала в повному обсязі. Пояснила, що син позивача матеріально спроможний сплачувати аліменти на утримання батька.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-15, 16, 22 ЦК України та ст.ст.3 - 15, 17-20, 184, 202- 206 СК України.

Утримання батьків дітьми є відповідною компенсацією за утримання і турботу, надану батьками дитині. В нормальних умовах діти добровільно допомагають своїм непрацездатним батькам і турбуються про них. Неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш суд враховує, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до частини 2 статті 1 СК України є утвердження почуття обов'язку перед батьками.

За змістом статті 7 СК України сімейні відносини регулюються Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно паспорта серії КЕ 547449, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 03 лютого 1997 року зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, корпус В, квартира 130.

Позивач ОСОБА_3 є пенсіонером за віком, про що свідчить копія пенсійного посвідчення Серії ААЗ № 374037.

З довідки № 4326 від 08.12.2017 р., виданої Центральним обєднаним управлінням пенсійного фонду України розмір пенсії ОСОБА_3 становить 1564, 53 грн. на місяць.

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 28.04.2016 року позивач ОСОБА_3 є відповідальним квартиронаймачем за адресою м. Одеса, проспект М. Жукова, буд. 14, корпус В, квартира 130, окрім нього у вказаній квартирі зареєстровані та проживають дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_4.

Також судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.03.2016 року, у справі № 520/1466/16-ц, було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, зареєстрований 07 вересня 1976 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 750.

Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу, безпосередньо з вини відповідача він вимушений був залишити квартиру № 130 за адресою м. Одеса, проспект М. Жукова, буд. 14, корпус В, та винаймати іншу квартиру, на підтвердження чого надав Договір оренди житлового приміщення від 01 жовтня 2016 року, з умов якого вбачається, що позивач орендує кымнату в квартирі АДРЕСА_1, орендна плата за користування якої становить 2500 гривень на місяць.

Разом з тим, як встановлено постановою апеляційного суду Одеської області від 24.01.2018 року, у справі № 520/5854/16-цАДРЕСА_2 за адресою м. Одеса, проспект М. Жукова, буд. 14, корпус В на підставі свідоцтва про право власності № 19-8613, у рівних частках на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4.

При розгляді даної справи судом було встановлено відсутність перешкод з боку відповідача у користуванні позивачем своїм майном, так як іншого у судовому засіданні встановлено не було.

У відповідності до ч. 4 та 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином твердження позивача, відносно того, що саме з вини відповідача він вимушений винаймати житло не відповідають дійсним обставинам справи та не знайшли своїх підтверджень в ході розгляду справи.

Суд приймає до уваги те, що обов'язок виплачувати аліменти батькам може бути покладено лише на повнолітніх дітей; потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв'язку із відсутністю пенсій чи їх низького розміру, а також у зв'язку із відсутністю у них інших джерел існування; непрацездатними визнаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону (стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків

За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, посилаючись на те, що його пенсії не вистачає на ліки, не надав жодного доказу в підтвердження того, що несе такі витрати і вони перевищують суму його доходу та докази з яких би слідувало, що він потребує певного лікування та витрат на це лікування.

Суд критично оцінює виписки епікризів з історії хвороби, надані позивачем в якості доказів його хвороб, оскільки вони датовані 2001, 2002 та 2004 роками. Довідка Багатопрофільного медичного центру ОНМедУ кардіохірурчного відділення від 03.01.2018 року свідчить про не значні захворювання позивача.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно не бажає надавати матеріальну допомогу, позивач не надав будь-яких доказів звернення позивача до відповідача з цього питання та отримання відмови.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК)

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні спору суд бере до уваги те, що сторона позивача не надала належних та допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, так як і взагалі не було надано доказів наявної можливості відповідача надавати допомогу батьку.

Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано не було, клопотань про їх витребування суду не заявлялись, а збирання вказаних доказів у даній справі не є обовязком суду.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є недоведеними, належним чином не обґрунтованими, а як наслідок не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. . 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 184, 202 СК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на батька відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 02.03.3018 року