Справа № 741/84/17 Провадження № 22-ц/795/255/2018 Головуючий у I інстанції - Киреєв О. В. Доповідач - Онищенко О. І.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

при секретарі: Бивалькевич Т.В.

Позивач: ОСОБА_2

Відповідач: ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

На рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2017 року (суддя Киреєв О.В.), ухвалене у м.Носівка, повний текст рішення складено 29 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 борг у сумі 86260 грн, інфляційну складову боргу в сумі 5636,32 грн, 3% річних у сумі 850,78 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що 09 вересня 2016 року ОСОБА_3 взяв у неї в борг грошові кошти у розмірі 86260 грн, які зобов'язався повернути до 15 вересня 2016 року, на підтвердження чого ним була складена розписка. У визначений строк відповідач борг не повернув, в зв'язку з чим позивач і звернулася в суд з даним позовом,

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом невірно застосовано статті 1046, 1047, 1049 ЦК України та зроблено помилковий висновок про те, що між сторонами не укладено договору позики. Позивач вказує, що в розписці, долученій до матеріалів справи, містяться всі складові, які передбачені статтею 1047 ЦК України і які підтверджують боргове зобов'язання, а саме: умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. За доводами ОСОБА_2, в матеріалах справи відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, яким було б прямо встановлено факт недійсності договору позики від 9 вересня 2016 року. Крім того, позивач посилається, що судом не було дотримано строків розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено надання у позику ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 86260 грн за розпискою від 09 вересня 2016 року. При цьому судом зазначено, що сума боргу за розпискою від 09 вересня 2016 року ототожнюється із сумою виявленої 09 вересня 2016 року о 8 год. 45 хв. нестачі віртуальних коштів в касі закладу «Dream Loto», який розташований в смт.Козин Обухівського району Київської області по вул.Партизанська, 2, та в якому неофіційно працював ОСОБА_3

Такий висновок суду грунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 вересня 2016 року ОСОБА_3 була написана розписка, згідно якої він позичив у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 86206 грн, які зобов'язувався повернути до 15 вересня 2016 року (а.с.8-9).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором - ч.1 ст.1049 ЦК України.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував положення ст.ст.1046, 1047 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановив фактичні обставини справи та прийшов вірного висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту існування між сторонами договірних правовідносин по передачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 86260 грн, як зазначено в розписці.

Так, згідно матеріалів перевірки Обухівського відділу поліції, проведеної за заявою ОСОБА_4 по факту відсутності віртуальних коштів у розмірі 86260 грн, касир закладу «Dream Loto» ОСОБА_4 09 вересня 2016 року прийшов на роботу і виявив у касі відсутність грошей в сумі 86260 грн. ОСОБА_3 надав пояснення, що він працює в даному закладі, заступив на добове чергування з 08 на 09 вересня 2016 року. Наприкінці чергування він скористався віртуальними грошима, які належать ТОВ «Лотомаркет», для гри, внаслідок чого програв гроші на суму 86 тисяч гривень. (а.с.55-60). Згідно висновку оперуповноваженого Обухівського відділу поліції за результатами звернення ОСОБА_4 встановлено, що на момент перевірки витяг з комп'ютерної бази про наявність віртуальних коштів та витяг з комп'ютерної бази про перерахунок віртуальних коштів на рахунок іншої особи заявником не надано, встановити фактичну суму збитків, осіб, причетних до даної події, свідків, очевидців та опитати їх по даному факту не видалось за можливе.

Враховуючи, що розписка про отримання ОСОБА_3 в борг коштів у сумі 86260 грн була написана ним 09 вересня 2016 року, тобто в той самий день, коли органами поліції було зафіксовано факт зникнення віртуальних грошей на ідентичну суму - 86260 грн у закладі, де працював ОСОБА_3, то відповідно відсутні підстави стверджувати, що вказані кошти дійсно передавались ОСОБА_2 у позику ОСОБА_3

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Оскільки позивачем не надано доказів, що між сторонами дійсно було укладено договір позики, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання позивача на відсутність рішення суду, яким би було встановлено факт недійсності договору позики, не впливає на правильність висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки в ході розгляду даної справи судом було правильно встановлено справжню правову природу укладеного договору.

Доводи позивача, що у розписці сторони погодили всі істотні умови договору позики, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки саме підписання сторонами тексту договору без передання грошей не породжує у майбутньому обов'язку позичальника повернути обумовлену угодою суму грошей.

Щодо доводів апеляційної скарги про недотримання розумності строків розгляду справи, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 157 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням собливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі було відкрито ухвалою судді Носівського районного суду від 20 січня 2017 року.

Ухвалою суду першої інстанції від 3 березня 2017 року за заявою ОСОБА_3 відкладено розгляд справи в зв'язку з необхідністю отримання відповідачем правової допомоги.

Розгляд справи 7 квітня 2017 року не відбувся в зв'язку з перебуванням головуючого по справі - судді Киреєва О.В. на лікарняному (а.с.32).

23 травня 2017 року ухвалою суду відкладено розгляд справи, оскільки відсутні документи, які б свідчили про своєчасне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи (а.с.36).

Ухвалою Носівського районного суду від 22 червня 2017 року задоволено клопотання ОСОБА_3 і зобов'язано Обухівський відділ поліції надати суду докази, оголошено перерву у розгляді справи (а.с.40).

В зв'язку з невиконанням ухвали суду про витребування доказів 12 вересня 2017 року оголошено перерву у розгляді справи і зобов'язано Обухівський відділ поліції надати суду докази по справі.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2017 року було оголошено перерву в розгляді справи у зв'язку з неявкою відповідача.

Враховуючи викладене, тривалість розгляду справи була зумовлена об'єктивними причинами (відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, необхідністю витребування доказів), а тому відсутні підстави стверджувати про навмисні дії суду, направлені на затягування розгляду справи.

Оскільки судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2018 року.

Головуючий:Судді: