Постанова

іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 519/825/15-ц

провадження № 61-4606 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс»,

представник позивача - Яворський Роман Ігорович,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» на рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Цюри Т. В., Сидоренко І. П.,

ВСТАНОВИВ :

22 липня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що між Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» (далі - ПАТ «Платинум банк») та ОСОБА_2 укладено кредитні договори, а саме: договір № 79/2693BCL від 8 серпня 2011 року, за умовами якого відповідач отримала 10 456 грн під 14 % річних з кінцевим терміном повернення до 8 серпня 2012 року, договір № 111/2693BCL від 17 серпня 2011 року, за умовами якого відповідач отримала 3 524 грн 08 коп. під 14 % річних з кінцевим терміном повернення до 17 серпня 2014 року та договір № 258/2798BCL від 30 вересня 2011 року, за умовами якого відповідач отримала 6 911 грн 42 коп. під 14 % річних з кінцевим терміном повернення до 30 вересня 2012 року.

26 липня 2012 року між ПАТ «Платинум банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» (далі - ТОВ «ФК «Бізнесфінанс») було укладено договір факторингу № 20120726-Г, за яким права вимоги заборгованості за кредитними договорами відступлені ТОВ «ФК «Бізнесфінанс».

8 жовтня 2012 року та 15 жовтня 2012 року між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») було укладено договори факторингу № 2 та № 3 відповідно, за якими права вимоги заборгованості за кредитними договорами відступлені ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

В подальшому, 8 травня 2015 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредекс фінанс» було укладено договір факторингу № 1/15-ФКю, за яким права вимоги заборгованості за кредитними договорами відступлені ТОВ «Кредекс фінанс».

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитними договорами у неї утворилася заборгованість.

Згідно з додатком № 1 до договору факторингу № 1/15-ФКю ТОВ «Кредекс фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитними договорами в загальному розмірі 13 855 грн 20 коп., з яких: 6 139 грн 10 коп. - за договором № 79/2693BCL від 8 серпня 2011 року, 3 677 грн 30 коп. - за договором № 111/2693BCL від 17 серпня 2011 року, 4 038 грн 80 коп. - за договором № 258/2798BCL від 30 вересня 2011 року.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказані кошти та понесені судові витрати.

5 січня 2016 року ТОВ «Кредекс фінанс» у зв'язку з поданням відповідачем заяви про застосування позовної давності подало заяву про уточнення позовних вимог, в якій просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитними договорами, а саме: за договором № 79/2693BCL від 8 серпня 2011 року - в розмірі 1 735 грн 77 коп., з яких: 925 грн 85 коп. - тіло кредиту, 10 грн 80 коп. - відсотки, 95 грн 01 коп. - 3 % річних, 722 грн 76 коп. - інфляційна складова; за договором № 111/2693BCL від 17 серпня 2011 року - в розмірі 5 842 грн 36 коп., з яких: 2 681 грн 95 коп. - тіло кредиту, 439 грн 38 коп. - відсотки, 322 грн 45 коп. - 3 % річних, 2 398 грн 91 коп. - інфляційна складова; за договором № 258/2798BCL від 30 вересня 2011 року - в розмірі 3 477 грн 51 коп., з яких: 1 814 грн 88 коп. - тіло кредиту, 42 грн 45 коп. - відсотки, 189 грн 87 коп. - 3 % річних, 1 430 грн 64 коп. - інфляційна складова.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 8 червня 2016 року позов ТОВ «Кредекс фінанс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредекс фінанс» заборгованість за кредитним договором № 79/2693BCL від 8 серпня 2011 року у сумі 1 753 грн 77 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 925 грн 82 коп., заборгованість за відсотками - 10 грн 80 коп., заборгованість за трьома відсотками річних - 95 грн 1 коп., інфляційна складова - 722 грн 76 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредекс фінанс» заборгованість за кредитним договором № 111/2693BCL від 17 серпня 2011 року у сумі 5 842 грн 36 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 2 681 грн 95 коп., заборгованість за відсотками - 439 грн 38 коп. заборгованість за трьома відсотками річних - 322 грн 45 коп., інфляційна складова - 2 398 грн 91 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредекс фінанс» заборгованість за кредитним договором № 258/2798BCL від 30 вересня 2011 року у сумі 3 477 грн 51 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 1 814 грн 88 коп., заборгованість за відсотками - 42 грн 45 коп., заборгованість за трьома відсотками річних - 189 грн 87 коп., інфляційна складова - 1 430 грн 64 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредекс фінанс» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що після укладення договору факторингу до позивача перейшло право вимоги за кредитними договорами, а враховуючи наявну у позичальника ОСОБА_2 кредитну заборгованість, ТОВ «Кредекс фінанс» має право вимагати стягнення цієї заборгованості та коштів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). При цьому суд вважав, що строк позовної давності не сплив, оскільки його перебіг за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту), про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Южного міського суду Одеської області від 8 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ТОВ «Кредекс фінанс» відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не врахував доводів відповідача ОСОБА_2 щодо спливу позовної давності з огляду на те, що вона припинила здійснювати погашення заборгованості перед банком за договором № 79/2693BCL від 8 серпня 2011 року з 7 липня 2012 року, за договором № 111/2693BCL від 17 серпня 2011 року - з 16 липня 2012 року, за договором № 258/2798BCL від 30 вересня 2011 року - з 2 липня 2012 року, а з позовом про стягнення заборгованості ТОВ «Кредекс фінанс» звернулося лише 22 липня 2015 року, тобто поза межами строку, передбаченого законом.

15 грудня 2016 року ТОВ «Кредекс фінанс» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності, помилково виходив з того, що цей строк вираховується з дати останньої сплати відповідачем коштів. Умовами кредитних договорів встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності щодо кожного чергового платежу починається з моменту порушення строку його повернення.

29 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження у вказаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 січня 2018 року справу № 519/825/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законних і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Судами встановлено, що 8 серпня 2011 року між ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 79/2693BCL, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі10 456 грн під 14 % річних з кінцевим терміном повернення до 8 серпня 2012 року. Згідно з пунктом 2.5 кредитного договору перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником в період з 31 по 5 число кожного місяця включно.

17 серпня 2011 року між ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 111/2693BCL, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі3 524 грн 8 коп. під 14 % річних з кінцевим терміном повернення до 17 серпня 2014 року. Згідно з пунктом 2.5 кредитного договору перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником в період з 9 по 14 число кожного місяця включно.

30 вересня 2011 року між ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 258/2798BCL, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 6 911 грн 42 коп. під 14 % річних з кінцевим терміном повернення до 30 вересня 2012 року. Згідно з пунктом 2.5 кредитного договору перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником в період з 22 по 27 число кожного місяця включно.

Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язаннях здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

26 липня 2012 року між ПАТ «Платинум банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» було укладено договір факторингу № 20120726-Г, за яким права вимоги заборгованості за кредитними договорами відступлені ТОВ «ФК «Бізнесфінанс».

8 жовтня 2012 року та 15 жовтня 2012 року між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договори факторингу № 2 та № 3 відповідно, за якими права вимоги заборгованості за кредитними договорами відступлені ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

В подальшому, 8 травня 2015 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредекс фінанс» було укладено договір факторингу № 1/15-ФКю, за яким права вимоги заборгованості за кредитними договорами відступлені ТОВ «Кредекс фінанс».

Таким чином, усі права первісного кредитора за вищевказаними кредитними договорами перейшли до ТОВ "Кредекс фінанс".

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи зазначене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов'язання, складовою якого є нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких визначено договором.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2129цс16.

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до умов кредитних договорів сторони встановили як строк дії договорів (пункт 1.2 договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів (пункт 2.5 договору).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судами установлено, що згідно з умовами кредитних договорів (пункт 2.5) позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом шляхом перерахування коштів кожного місяця (за договором від 8 серпня 2011 року № 79/2693BCL - в період з 31 по 5 число включно, за договором від 17 серпня 2011 року № 111/2693BCL - з 9 по 14 число включно, за договором від 30 вересня 2011 року № 258/2798BCL - з 22 по 27 число включно).

Оскільки умовами договорів передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договорів погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 5 квітня 2017 року у справі 6-522цс17, а також від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14.

Довідками розрахунків заборгованості за кредитними договорами від 8 серпня 2011 року № 79/2693BCL, від 17 серпня 2011 року № 111/2693BCL та від 30 вересня 2011 року № 258/2798BCL стверджується, що жодних платежів в рахунок погашення заборгованості з 8 червня 2012 року від позичальника ОСОБА_2 не надходило (а. с. 114-125). Судом першої інстанції встановлено, що 11 липня 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом шляхом направлення позовної заяви рекомендованим листом на адресу суду.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитними договорами, яка нарахована в межах трирічного строку до дня пред'явлення позову, тобто з 11 липня 2012 року.

Згідно із заявою про уточнення позовних вимог (а. с. 73-74), розрахунками суми заборгованості за кредитними договорами (а. с. 75-80) та додатками № 1 до цих договорів (а. с. 81-83) ТОВ «Кредекс фінанс» просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за тілом кредиту та відсотками, а саме: за договором від 8 серпня 2011 року № 79/2693BCL - за серпень 2012 року, за договором від 17 серпня 2011 року № 111/2693BCL - за період з 17 липня 2012 року по 17 серпня 2014 року включно, за договором від 30 вересня 2011 року № 258/2798BCL - за період з 30 липня по 30 вересня 2012 року.

Задовольняючи позов кредитора, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач узятих на себе зобов'язань стосовно щомісячного погашення кредиту та сплати відсотків не виконала, у зв'язку із чим утворилася заборгованість.

Доводи ОСОБА_2 про необхідність застосування позовної давності суд визнав необґрунтованими, дійшовши висновку, що позовна давність застосовується по кожному з платежів окремо, а позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість в межах трирічної позовної давності.

Такі висновки місцевого суду відповідають встановленим обставинам справи і вимогам закону.

У зв'язку з наведеним висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач звернувся з позовом після спливу позовної давності ґрунтується на неправильному застосуванні вищенаведених норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні матеріального закону.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що рішення Апеляційного суду Одеської області слід скасувати і залишити в силі рішення Южного міського суду Одеської області.

За правилами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 рокускасувати, рішення Южного міського суду Одеської області від 8 червня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» 292 (двісті дев'яносто дві) грн 32 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак