Справа № 159/4837/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бондар В.М.
Провадження № 22-ц/773/124/18 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року місто ОСОБА_1

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з ОСОБА_2,

з участю:

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ОСОБА_5 акціонерному товаристві «Дельта Банк» ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ОСОБА_5 акціонерному товаристві «Дельта Банк» ОСОБА_6 про визнання окремих умов договору недійсними, за апеляційною скаргою позивача - ОСОБА_5 акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ОСОБА_5 акціонерному товаристві «Дельта Банк» ОСОБА_6 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ОСОБА_5 акціонерному товаристві «Дельта Банк» ОСОБА_6 (скорочено ПАТ «Дельта Банк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивовано тим, що 25.05.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір кредитної лінії № НКЛ-2010491, за умовами якого відповідачу було видано кредит в сумі 1 100 000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 24% річних з кінцевим терміном повернення до 24.05.2015 року. Для забезпечення виконання умов кредитного договору від 25.05.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 того ж дня був укладений договір іпотеки, який нотаріально посвідчений та зареєстрований у реєстрі за номером 302 та за умовами якого в забезпечення виконання зобовязань по договору кредитної лінії ОСОБА_4 передав в іпотеку банку наступне майно: нежитлову будівлю магазину «Онікс», загальною площею 291,8 кв.м., яке знаходиться по вул. Незалежності, 170 в м. Ковелі Волинської області (предмет іпотеки 1) та земельну ділянку, загальною площею 0,0196 га (предмет іпотеки 2), на якій розташований предмет іпотеки 1, з цільовим призначенням для обслуговування викупленої будівлі магазину, яка знаходиться за адресою: вул. Незалежності, 170, м. Ковель Волинської області. Позивач вказував, що відповідач у встановлений строк взяті на себе зобовязання по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього станом на 24.08.2015 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 1529016,03 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 342886,83 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1161513,33 грн., заборгованість за відсотками поточна - 9920,23 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 11481,96 грн., трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту - 3182,23 грн., трьох відсотків річних від суми прострочених відсотків - 31,46 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії № НКЛ-2010491 від 25.05.2012 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: нежитлову будівлю магазину «Онікс», загальною площею 291,8 кв. м., яка знаходиться по вул. Незалежноті, 170 в м. Ковелі (предмет іпотеки 1) та земельну ділянку загальною площею 0,0196 га (предмет іпотеки 2), на якій знаходиться предмет іпотеки 1, з цільовим призначенням для обслуговування викупленої будівлі магазину, яка знаходяться за адресою: вул. Незалежності, 170, м. Ковель Волинської області шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на зазначене нерухоме майно, а також просив судові витрати по справі покласти на відповідача.

ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_6 про визнання окремих частин договору недійсними. Зустрічний позов ОСОБА_4 мотивовано тим, що пункт 1.1.2 та 9.1 договору кредитної лінії № НКЛ-2010491 від 25.05.2012 року, якими передбачено відповідальність за неповернення коштів у кінцевий строк, який визначено договором від 24.05.2012 року та право кредитора нараховувати пеню із розрахунку 3% від простроченої суми за кожен день прострочення є такими, що суперечать нормам закону та такими, що порушують принцип добросовісності, адже спрямовані на значне збільшення сукупної вартості кредиту, в звязку з чим позивач просив суд визнати їх недійсними. При цьому ОСОБА_4 вказував, що відсотки, які визначені у договорі за своєю правовою природою є коштами, які позичальник зобовязується сплачувати кредитору за користування кредитом протягом строку, на який він виданий. Поза межами вказаного строку у кредитора відсутнє право на отримання такої плати, адже питання щодо відповідальності боржника, який прострочив, врегульовано нормами статті 625 ЦК України. Щодо пункту 9.1 договору, яким врегульовано питання нарахування пені в розмірі 3% від простроченої суми за кожен день прострочення, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 вказує на те, що таке положення договору суперечить нормам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», яким врегульовано питання щодо порядку нарахування пені та встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. За вказаних обставин та при задоволенні його вимог позивач вважає, що загальна сума боргу зміниться у бік значного зменшення, що виключить можливість задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» щодо звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на заставне майно, адже сума заборгованості є неспівмірною із вартістю предмета іпотеки.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановлено задовольнити зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_6 про визнання окремих умов договору недійсними.

Визнано недійсним пункт 1.1.2 договору кредитної лінії № НКЛ-2010491 від 25.05.2012 року, який укладено між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, яким передбачено, що у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено в абзаці першому пункту договору, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за договором збільшується на 20 одиниць та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін, починаючи із дня наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитним договором по день фактичного погашення.

Визнано недійсним пункт 9.1 договору кредитної лінії, яким встановлена відповідальність за прострочення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та визначено, що у разі допущення вказаного порушення позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 3% від простроченої суми за кожен день прострочення. Судові витрати залишено за сторонами.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить з урахуванням заяви-уточнення від 11.04.2016 року, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу позивача заперечили та просили її залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача ПАТ «Дельта Банк» слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задовленні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, а рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання окремих умов кредитного договору недійсними скасувати із закриттям провадження у справі з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір кредитної лінії № НКЛ-2010491, за умовами якого відповідачу було видано кредит в сумі 1 100 000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 24% річних з кінцевим терміном повернення до 24.05.2015 року (т.1,а.с.7-13).

Для забезпечення виконання умов кредитного договору від 25.05.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 того ж дня був укладений договір іпотеки, за умовами якого в забезпечення виконання зобовязань по договору кредитної лінії ОСОБА_4 передано в іпотеку банку наступне майно: нежитлову будівлю магазину «Онікс», загальною площею 291,8 кв.м., яка знаходиться по вул. Незалежності, 170 в м. Ковелі Волинської області (предмет іпотеки 1) та земельну ділянку, загальною площею 0,0196 га (предмет іпотеки 2), на якій знаходиться предмет іпотеки 1, з цільовим призначенням для обслуговування викупленої будівлі магазину, яка знаходиться за адресою: вул. Незалежності, 170, м. Ковель Волинської області (т.1,а.с.18-31).

Факт надання ОСОБА_4 кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером від 25 травня 2012 року та не заперечується відповідачем ОСОБА_4 (т.1,а.с.32).

Із розрахунку заборгованості за кредитом, який наданий позивачем ПАТ «Дельта Банк», та даних про рух коштів по рахунках для погашення заборгованості, погашення простроченої заборгованості, погашення відсотків, погашення прострочених відсотків судом встановлено, що позичальник ОСОБА_4 належним чином не виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 24.08.2015 року виникла прострочена заборгованість в розмірі 1 529 016,03 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 342886,83 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 1 161 513,33 грн., заборгованості за відсотками поточна - 9920,23 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 11481,96 грн., трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту - 3182,23 грн., трьох відсотків річних від суми прострочених відсотків - 31,46 грн. (т.1,а.с.6, 33, 34, 35-36, 37, 38, 39, 40,).

Відповідно до пункту 4.1.6 іпотечного договору у разі порушення іпотекодавцем зобовязання за кредитним договором та/або зобовязань за цим договором, а також інших обовязків іпотекодавця, іпотекодержатель має право вимоги дострокового виконання зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання в межах вартості предмета іпотеки, яка за умовами договору іпотеки визначена у розмірі 1 999 800,00 грн.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частина 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

В пункті 7.2 іпотечного договору зазначено, що сторони договору домовилися про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у тому числі шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеки» за умовами іпотечного договору.

Виникнення права власності за рішенням суду передбачено у статтях 335, 376 ЦК України.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Разом з тим, наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

З урахуванням зазначених норм права слід виходити з того, що не виключається можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором.

Крім того, частина 3 статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює його обсяг прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на іпотечне майно, суд першої інстанції виходив з того, що допущене відповідачем ОСОБА_4 порушення основного зобовязання щодо неповернення строкової заборгованості є неспівмірним із вартістю предмета іпотеки та з того, що при повній та щомісячній сплаті нарахованих процентів допущене порушення не призвело до збитків іпотекодержателя і не змінило обсягу його прав, оскільки останній не позбавлений можливості та права стягнути борг шляхом предявлення відповідного позову про це.

Також суд першої інстанції спочатку задовольнив зустрічний позов ОСОБА_4 про визнання недійсними окремих умов кредитного договору і, відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на іпотечне майно, також виходив з того, що оскільки окремі умови кредитного договору визнані судом недійсним, то, відповідно, є неправомірним нарахування пені в сумі 1 161 513,33 грн, яка зазначена в розрахунку, та, починаючи з 25 травня 2015 року відсотків в розмірі 44 %, які нараховувалися на вказаних підставах.

Проте, такі висновки судом зроблені з порушенням вимог закону.

Як було встановлено в судовому засіданні, сторони уклали кредитний договір, в пункті 1.1.2 якого вказано, що у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за договором збільшується на 20 одиниць та починає застосовуватися до взаємовідносини сторін, починаючи з дня наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитним договором по день фактичного погашення. Пунктом 9.1 договору встановлено, що за прострочення строків повернення коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 3 % річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_4 своїх зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 1 529 016,03 грн.

На думку апеляційного суду, немає підстав вважати, що при встановленні такого розміру заборгованості позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором іпотекодержателю не було завдано збитків і, що це не змінює обсяг його прав.

Крім того, законом не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобовязанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначене може бути враховано лише у разі, якщо порушенням основного зобовязання боржником не завдано збитків іпотекодержателю і не змінює його обсяг прав.

В даному випадку іпотекодержатель є відмінним від боржника, оскільки кредитний договір був укладений між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, а договір іпотеки нерухомого майна укладений між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою ОСОБА_4

В судовому засіданні встановлено, що заставна вартість предмета іпотеки за погодженням сторін становить 1 993 564,00 грн., а внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором виникла прострочена заборгованість в розмірі 1 529 016,03 грн.

З урахуванням того, що по даній справі суд розглядав позов ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, на думку колегії суддів, місцевий суд безпідставно надавав оцінку нарахуванню банком пені в сумі 1 161 513, 33 грн., вважаючи, що таке нарахування є неправомірним.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що порушення основного зобовязання боржником не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює його обсяг прав.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на іпотечне майно через порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 про визнання недійсними окремих умов кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що положення пунктів 1.1.2 та 9.1 договору кредитної лінії № НКЛ 2010941 від 25 травня 2012 року суперечать нормам Цивільного Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною 1 статті 261 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 25 травня 2012 року між сторонами укладено договір кредитної лінії № НКЛ 2010491, за умовами якого позичальнику ОСОБА_4 видано кредит в розмірі 1 100 000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 24 % річних з кінцевим терміном повернення до 24 травня 2015 року.

Пунктом 1.1.2 кредитного договору передбачена відповідальність за невчасне повернення коштів у кінцевий термін та, що у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено в абзаці першому пункту договору, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за договором збільшується на 20 одиниць та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін, починаючи з наступного дня за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитним договором по день фактичного погашення.

Пунктом 9.1 кредитного договору встановлено вид відповідальності за прострочення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та визначено, що у разі допущення вказаного порушення позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 3 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Проте, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсними окремих умов кредитного договору, суд першої інстанції не зясував характер спірних правовідносин, які виникли між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, залишивши поза увагою те, що спір про визнання недійсними окремих умов кредитного договору виник між двома юридичними особами, оскільки кредитний договір був укладений між юридичною особою ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4

Стаття 15 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи) передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З врахуванням того, що спір про визнання недійсними окремих умов кредитного договору виник між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 і юридичною особою ПАТ «Дельта Банк», колегія суддів вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, розгляд даної справи відноситься до юрисдикції господарських судів.

Відповідно до вимог статті 337 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255, 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвало закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання недійсними окремих умов кредитного договору підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 368, 371, 374, 376, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ОСОБА_5 акціонерному товаристві «Дельта Банк» ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року у даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_5 акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних особі на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок часткового погашення заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 акціонерного товариства «Дельта Банк» за договором кредитної лінії № НКЛ -2010491 від 25.05.2012 року в розмірі 1 529 016, 03 грн., з яких: сума заборгованості за простроченим кредитом 342 886, 83 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 1 161 513, 33 грн., сума заборгованості за відсотками 9 920, 23 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення процентів 11 481, 96 грн., сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 3 182, 23 грн., сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів 31, 46 грн. звернути стягнення на нерухоме майно за іпотечним договором від 25.05.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_8 25.05.2012 року, зареєстрованим в реєстрі за № 303, 304, шляхом визнання за ОСОБА_5 акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_4, а саме: на нежитлову будівлю, магазин «Онікс», загальною площею 291,8 кв.м., розташований за адресою: Волинська область, місто Ковель, вул. Незалежності (вул. Леніна), будинок № 170 та на земельну ділянку, на якій розташована нежитлова будівля магазину «Онікс», загальною площею 0,0196 га, цільове призначення для обслуговування викупленої будівлі магазину, яка розташована за адресою: Волинська обл., м. Ковель, вул. Незалежності, буд. 170, кадастровий номер :08:009:0014.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року у даній справі в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ОСОБА_5 акціонерному товаристві «Дельта Банк» ОСОБА_6 про визнання окремих умов договору недійсними скасувати і провадження у справі в цій частині закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді