АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 759/1074/17
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1419/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

15 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.,

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року у с праві за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фурдакова МаріяОлексіївна про визнання недійсним договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору довічного утримання та просив суд визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фурдаковою М.О. 21 січня 2014 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року відкрито провадження по даній справі.

18 травня 2017 року зазначену справу прийнято до провадження іншого судді та призначено судове засідання.10 листопада 2017 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що предметом спірного договору довічного утримання є квартира АДРЕСА_1, яка може бути відчужена ОСОБА_3, що в Подальшому утруднить виконання рішення суду.

У зв'язку із викладеним, просив суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірної квартири.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, заборонено ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати в частині накладення арешту на спірну квартиру та постановити в цій частині нову ухвалу про заборонення відчуження квартири АДРЕСА_1, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) позов забезпечується, в тому числі накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження необхідності забезпечення позову саме шляхом накладення арешту з огляду на наступне.

Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення права і законних інтересів інших осіб.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив суд заборонити відчужувати квартиру АДРЕСА_1, з приводу якої і заявлено спір про визнання недійсним договору довічного утримання, відповідно до якого відповідачем набуто право власності на зазначену квартиру.

Враховуючи викладене,колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення заяви про забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384,ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді