Справа № 305/1897/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 лютого 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Бисаги Т.Ю.,

з участю секретаря Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, на рішення Рахівського районного суду від 07 червня 2017 року в справі (№305/1897/16-ц головуючий Бліщ О.Б.) за позовом ОСОБА_3 до Ясінянської селищної ради Рахівського району, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування правового акту органу місцевого самоврядування,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що відповідно до рішення №60 від 27.04.1983 року виконкому Ясінянської селищної Ради народних депутатів їй було надано дозвіл на право виконання будівельних робіт по проведенню перебудови індивідуального жилого будинку на закріпленій за нею земельній ділянці по вул.Годір,394 (теперішній номер 439), яка їй була відведена 2 червня 1983 року. Факт належного користування зазначеною земельною ділянкою, як ділянкою для будівництва та обслуговування будинку площею 0,07 га, стверджує випискою із земельно-облікових документів, виданою 09.11.2016 року за №6081 виконавчим комітетом Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області. До житлового будинку, який нею було збудовано на указаній земельній ділянці, веде підїзна дорога через земельну ділянку суміжного землекористувача ОСОБА_2, мешканки селища Ясіня, вул.Годір,437 Рахівського району Закарпатської області. Зазначала, що так склалося історично, в тому числі в силу геодезичного розташування суміжних земельних ділянок, що даною дорогою вона користується вже дуже тривалий час і іншої підїзної дороги, крім спірної, яка б вела до її дворогосподарства, не має. Разом з тим, відповідачка ОСОБА_2 самовільно, без погодження з нею, як суміжним землекористувачем, встановила на межі суміжних земельних ділянок капітальну огорожу, чим унеможливила їй вільно та безперешкодно користуватися підїзною дорогою, обслуговувати належним чином будинок, господарські споруди та будівлі. На її звернення щодо усунення перешкод у користуванні підїзною дорогою шляхом демонтажу, встановленої відповідачкою огорожі, остання категорично відмовляється, посилаючись на своє безумовне право власності на спірну земельну ділянку.

У жовтні 2016 року їй стало відомо, що 41 сесією 6 скликання Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області 24 вересня 2015 року було прийнято рішення за №1347 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва в смт.Ясіня, вул.Годір ОСОБА_2М.», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва, і надано у власність ОСОБА_2, мешканці смт.Ясіня, вул.Годір №437, земельну ділянку площею 0,1068 га., кадастровий №:09:001:0755, що розташована в смт.Ясіня, вул.Годір, для індивідуального садівництва.

Посилаючись на те, що зазначене рішення є незаконним, так як нею, як суміжним землекористувачем, не погоджувались зовнішні межі наданої відповідачці земельної ділянки, і на пленарному засіданні Ясінянська селищна рада Рахівського району прийняла рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2, але без належного акту погодження (встановлення на місцевості) зовнішніх меж суміжних земельних ділянок з боку позивачки ОСОБА_3, що вказує на незаконність цього рішення, а тому просила суд визнати його недійсним та скасувати.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 червня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення 41 сесії 6 скликання Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області №1347 від 24 вересня 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва в селищі Ясіня, вул.Годір, ОСОБА_2».

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Вказує на те, що ОСОБА_3 не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачка ОСОБА_2 перекрила підїзну дорогу до земельної ділянки позивача, що б вказувало на порушення її земельних прав. Жодного акту комісії селищної ради або іншого письмового доказу, план схеми місцевості позивачем не надано. А тому вважає, що позов є недоведеним.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із доведеності факту порушення її земельних прав відповідачами.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може з таких підстав.

Так, відповідно до ст.3 ЦПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені статтею 152 Земельного кодексу України, згідно якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди не дійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення судового рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_3 відповідно до рішення №60 від 27.04.1983 року виконкому Ясінянської селищної Ради народних депутатів надано дозвіл на право виконання будівельних робіт по проведенню перебудови індивідуального жилого будинку на закріпленій за нею земельній ділянці по вул.Годір,394 (теперішній номер 439). Зазначена земельна ділянка їй була відведена 2 червня 1983 року. Факт користування зазначеною земельною ділянкою, як ділянкою для будівництва та обслуговування будинку площею 0,07 га, стверджується довідкою, виданою 09.11.2016 року за №6081 виконавчим комітетом Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області.

ОСОБА_3 у позовній заяві стверджує, що до житлового будинку, який нею було збудовано на указаній земельній ділянці, веде підїзна дорога через земельну ділянку суміжного землекористувача ОСОБА_2, мешканки селища Ясіня, вул.Годір,437 Рахівського району Закарпатської області. Зазначала, що так склалося історично, в тому числі в силу геодезичного розташування суміжних земельних ділянок, що даною дорогою вона користується вже дуже тривалий час і іншої підїзної дороги, крім спірної, яка б вела до її дворогосподарства, не має. Разом з тим, відповідачка ОСОБА_2 самовільно, без погодження з нею, як суміжним землекористувачем, встановила на межі суміжних земельних ділянок капітальну огорожу, чим унеможливила їй вільно та безперешкодно користуватися підїзною дорогою, обслуговувати належним чином будинок, господарські споруди та будівлі. На її звернення щодо усунення перешкод у користуванні підїзною дорогою шляхом демонтажу, встановленої відповідачкою огорожі, остання категорично відмовляється, посилаючись на своє безумовне право власності на спірну земельну ділянку.

У жовтні 2016 року їй стало відомо, що 41 сесією 6 скликання Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області 24 вересня 2015 року було прийнято рішення за №1347 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва в смт.Ясіня, вул.Годір ОСОБА_2М.», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва, і надано у власність ОСОБА_2, мешканці смт.Ясіня, вул.Годір №437, земельну ділянку площею 0,1068 га., кадастровий №:09:001:0755, що розташована в смт.Ясіня, вул.Годір, для індивідуального садівництва.

Посилаючись на те, що зазначене рішення є незаконним, так як нею, як суміжним землекористувачем, не погоджувались зовнішні межі наданої відповідачці земельної ділянки, і на пленарному засіданні Ясінянська селищна рада Рахівського району прийняла рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2, але без належного акту погодження (встановлення на місцевості) зовнішніх меж суміжних земельних ділянок з боку позивачки ОСОБА_3, що вказує на незаконність цього рішення, просила суд визнати його недійсним та скасувати.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Однак, колегією суддів встановлено, що спірним рішенням не порушуються земельні права позивачки, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту самовільного встановлення відповідачкою ОСОБА_2 на межі суміжних земельних ділянок з позивачкою капітальної огорожі, що б вказувало на обґрунтованість доводів позивача про створення їй відповідачкою ОСОБА_2 перешкод у вільному та безперешкодному користуванні підїзною дорогою, обслуговуванні житлового будинку, господарських споруд та будівлі.

За відсутності в матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження обставин порушення відповідачами земельних прав позивача, зокрема, що відповідачка ОСОБА_2 перекрила підїзну дорогу до земельної ділянки ОСОБА_3, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про визнання недійсним та скасування спірного рішення 41 сесії 6 скликання Ясінянської селищної ради Рахівського району за №1347 від 24.09.2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва в селищі Ясіня, вул.Годір, ОСОБА_2».

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до пунктів 1-4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові ОСОБА_3, за недоведеністю позовних вимог, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду від 07 червня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до Ясінянської селищної ради Рахівського району, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування правового акту органу місцевого самоврядування відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2018 року.

Головуюча :

Судді :