Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2018 Справа №607/16017/17

02 лютого 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Черніцької І.М.

за участю секретаря судового засідання Бойко І.І.

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення сином повноліття.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що 26 січня 2012 року уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_4, який на даний час проживає разом із позивачкою. З моменту фактичного припинення подружніх відносин, відповідач належним чином не виконує батьківський обов'язок по утриманню дитини, а вона самостійно не може надати для сина належне матеріальне утримання, достатнє для його віку та розвитку. Відповідач є працездатною особою, має можливість і матеріальну змогу надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити.

У судовому засідання позивачка позов підтримала, зіславшись на доводи викладені у ньому.

Відповідач позов визнав частково в частині сплати аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, 17 січня 2018 року ОСОБА_2 подав відзив на позов. Вказав, що позовні вимоги визнає частково в частині сплати аліментів у розмірі 746 грн. На протязі тривалого часу хворіє, втрачає зір, внаслідок чого втратив можливість працювати і в грудні 2016 року припинив займатись підприємницькою діяльністю. Джерелом існування на даний час є заощадження та допомога матері. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов частково, стягнувши аліменти в розмірі 746 грн. щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Судом встановлено, що сторони з 26 січня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу від 16 серпня 2017 року, виданим повторно Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, про що зроблено актовий запис за №65.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №263252 від 12.07.2017 року, виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстраційної актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що зроблено актовий запис за №2027.

Син ОСОБА_4 проживає разом з матірю, що визнається відповідачем.

Згідно довідки виданої централізованою бухгалтерією дошкільного навчального закладу комунальної власності управління освіти і науки Тернопільської міської ради за №153 від 14.12.2017 року встановлено, що син ОСОБА_4 відвідує дошкільний навчальний заклад №16 в м.Тернополі. Плата за харчування за період з вересня 2017 року по грудень 2017 року становить 1586 грн.

Відповідач проживає окремо. Інших утриманців, крім сина ОСОБА_4, не має.

З витягу єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №23336525 від 26.12.2017 року вбачається, що відповідач з 21.12.2016 року припинив підприємницьку діяльність фізичної особи підприємця.

Згідно з довідки Головного управління ДФС у Тернопільській області за №247/6/19-18-13-20/472 від 16 січня 2018 року, ОСОБА_2 за період з 01.01.2017 року по 30.09.2017 року у трудових відносинах з фізичними та юридичними особами не перебував.

ОСОБА_5 з 2008 року хворіє, діагноз - змішанокутова ІІІА глаукому, вялопротікаючий увеїт, ст.ремісії, артифакція, фіброз склистого тіла обох очей, вторинна плівчаста катаракта правого ока, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста за №110 від 14.02.2012 року, медичним висновком Інституту очних хворіб і тканинної терапії імені ОСОБА_6 від 14.12.2011 року, виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28.05.2013 року, 08.04.2014 року, 17.12.2014 року, 02.03.2017 року, 01.12.2016 року, 21.12.2016 року.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 112023220 від 29.01.2018 року встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності 47/75 частки квартири за адресою: м.Тернопіль по вул.Макаренка, 4/93, на підставі договору дарування від 07.05.2014 року.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст. 3 даної Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник податків має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Встановлено, що син ОСОБА_4 проживає разом із матірю.

Відповідач є молодою особою, працездатного віку. Інших утриманців, крім сина ОСОБА_4, не має.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 112023220 від 29.01.2018 року, ОСОБА_2 належить на праві власності 47/75 частки квартири в м.Тернопіль по вул.Макаренка, 4/93.

Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є особою молодого віку, працездатним, стан здоровя задовільний, інших утриманців, крім сина не має, приймаючи до уваги інтереси дитини та забезпечення його гармонійного розвитку, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 слід визначити в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи стягувати з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

При визначенні розміру аліментів, суд врахував, матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у власності нерухомого майна, його вік, відсутність на утриманні відповідача інших дітей, вік та потреби дитини, фінансове становище матері, а тому прийшов до переконання, що саме такий розмір аліментів буде відповідати потребам дитини та фінансовим можливостям батька.

Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм матеріальним становищем чи станом здоровя позбавлений можливості надавати таку матеріальну допомогу малолітньому синові.

В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що ОСОБА_2 отримує доходи на підставі яких спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про такі доходи відповідача.

Разом з тим, відповідачем не представлено суду достатніх доказів про те, що він за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обов'язків по утриманню дитини та сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом.

Доводи відповідача щодо погіршення його зору, стану здоровя, у звязку з чим він втратив можливість працювати, суд не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи встановлено, що вказаний діагноз у відповідача з 2008 року та станом на 2018 рік не погіршився. По даний час відповідачу не присвоєно групи інвалідності. Відтак, суд вважає, що відповідач є працездатною особою і не позбавлений можливості працювати та заробляти кошти на утримання єдиного сина, виконуючи свій обов'язок як батька, встановлений законом.

Більше того, відсутність доходу не звільняє батьків від обовязку сплачувати аліменти на утримання дитини.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 180-182, 184 Сімейного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована адреса місця проживання: Лозовецька,20 м.Тернопіль, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. починаючи стягувати з 11 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_7