Справа № 308/657/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 лютого 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 05.05.1990 року між ОСОБА_1 та тропак І.С. було укладено шлюбу Худлівською сільською радою Ужгородського району, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2011 року було розірвано. За час шлюбу подружжям була придбана квартира, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, 9/82, яка в цілому складається із однієї кімнати, житловою площею 18,68 кв.м., загальною площею 30,40 кв.м. Оскільки, домовленості щодо способу поділу даного майна між сторонами не досягнуто, просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, якимподілити спільне майно, на буте ОСОБА_1 за час шлюбу з тропак І.С. наступним чином, а саме:

1.Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, 9/82, яка в цілому складається із однієї кімнати, житловою площею 18,68 м.кв., загальною площею 30,40 кв.м.;

2.Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, 9/82, яка в цілому складається із однієї кімнати, житловою площею 18,68 м.кв., загальною площею 30,40 кв.м.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. Однак, надав суду заяву, в якій уточнив позовні вимоги, а саме просив суд визнати обєктом спільної сумісної власності подружися житлову квартиру, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, 9/82, яка в цілому складається з однієї кімнати, житловою площею 18,68 кв.м., загальною площею 30,40 кв.м., в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати право власності ОСОБА_1 на ? частину квартири, що знаходиться у м. Ужгород, вул. Заньковецької, 9/82, яка в цілому складається з однієї кімнати, житловою площею 18,68 кв.м., загальною площею 30,40 кв.м., в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири, що знаходиться у м. Ужгород, вул. Заньковецької, 9/82, яка в цілому складається з однієї кімнати, житловою площею 18,68 кв.м., загальною площею 30,40 кв.м.

Також представник позивача просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивачки.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК (в редакції від 15.12.2017 року) та ухвалює заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до п.9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом встановлено, що 05.05.1990 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюбу Худлівською сільською радою, Ужгородського району, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №13.

З наявної в матеріалах справи копії рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2011 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі подружжям була придбана квартира, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, 9/82, яка складається із однієї кімнати житловою площею 18,68 м.кв., загальною площею 30,40 кв.м.

ОСОБА_4 квартира була придбана на підставі Договору купівлі продажу квартири від 02.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного договору.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У відповідності до абзацу 1 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким, чином, враховуючи, що набуті сторонами в період шлюбу житлова квартира за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, 9/82 є об'єктами спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності за кожним на ? частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на ці обєкти на режим спільної часткової власності.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Керуючись ст.ст. 4 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258 259, 264, 265, 280 282, 289 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року), ст.ст. 60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, суд,

ВИРІШИВ:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати обєктом спільної сумісної власності подружися житлову квартиру за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, 9/82, яка в цілому складається із однієї житлової кімнати, житловою площею 18,68 м.кв., загальною площею 30,40 кв.м.

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати право власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 на ? частину квартири, що знаходиться у м. Ужгород, вул. Заньковецької, 9/82, яка в цілому складається з однієї кімнати, житловою площею 18,68 кв.м., загальною площею 30,40 кв.м.

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати право власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 на ? частину квартири, що знаходиться у м. Ужгород, вул. Заньковецької, 9/82, яка в цілому складається з однієї кімнати, житловою площею 18,68 кв.м., загальною площею 30,40 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст.284 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_4