Справа № 362/5303/17 Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/578/18 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 4 15.02.2018
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Журби С.О.,

суддів Березовенко Р.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В ході розгляду справи позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на належне відповідачу наступне майно:

- земельні ділянки, які знаходяться за адресою: Київська область, Васильківський район, Крушинська сільська рада (цільове призначення - для індивідуального садівництва);

- однокімнатну квартиру АДРЕСА_1;

- грошові кошти на рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк», оформлених на ОСОБА_2.

Свою заяву обґрунтовував тим, що предметом позову у даній справі є вищезазначене майно, а відповідач може відчужити спірне майно на користь іншої особи без його згоди. За таких умов існують об'єктивні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або ж унеможливить виконання рішення у разі задоволення позову.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2017 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

01 грудня 2017 року відповідач, не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу про забезпечення позову. Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що судом першої інстанції невірно надано оцінку наявним доказам та допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи. Зазначає, що ні заявником, ні судом не обґрунтовано наявності передбачених законом ризиків, які б давали підстави для забезпечення позову. Крім того, предметом спору не є належні їй квартира та грошові кошти, на які накладено арешт, відтак такий арешт є незаконним. Вважає оспорювану ухвалу незаконною, тому її слід скасувати.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав:

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Згідно ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Згідно ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Серед іншого позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно відповідача, що знаходиться у нього або в інших осіб. Аналогічні за своєю суттю норми щодо вирішення питання про забезпечення позову (ст.ст. 149-153 ЦПК України) діють й на час розгляду апеляційної скарги. Зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має дослідити, чи є спір між сторонами реальним, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами, навести мотиви та підстави для таких своїх висновків.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду в даній справі є вимога про визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 24 земельні ділянки. При цьому реєстрація права власності на вказані ділянки за відповідачем підтверджена наданим до суду відповідним витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відтак у сторони існує реальна можливість розпорядитися спірним майном до закінчення розгляду справи і тим самим ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Наявність реального спору між сторонами з приводу вказаних земельних ділянок підтвердили в судовому засіданні й представники як позивача, так і відповідача. Не вбачається з матеріалів справи й неспівмірності позовним вимогам застосованих заходів забезпечення в частині накладення арешту на вказані ділянки, адже саме щодо їх належності й розглядається справа.

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали в частині накладення арешту на спірні земельні ділянки суд першої інстанції діяв на підставі положень чинного законодавства України. Не було допущено судом першої інстанції й порушень процедури розгляду та вирішення даного питання. За таких умов передбачені законом підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали в зазначеній частині відсутні.

В той же час, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції також наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 та грошові кошти на рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк», оформлених на ОСОБА_2. При цьому матеріали справи не містять жодних даних з приводу того, що вказане майно є предметом спору у даній справі. Відсутність прийнятих до розгляду судом позовних вимог щодо такого майна, як і інших вимог, відмінних від вже згаданих щодо визнання права власності на земельні ділянки, також підтвердили представники обох сторін по справі. Таким чином накладений судом першої інстанції арешт на зазначену квартиру та грошові кошти не може вважатися співмірним до позовних вимог, відтак підлягає скасуванню.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення, до якого відноситься й оскаржувана ухвала суду першої інстанції, повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині серед іншого є порушення норм процесуального права. При цьому порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на невірне вирішення судом першої інстанції питання про забезпечення позову в частині накладення арешту на вищезгадані квартиру та грошові кошти, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2017 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та грошові кошти на рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк», оформлених на ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення. У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в частині накладення арешту на належні ОСОБА_2 квартиру та грошові кошти відмовити. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Р.В. Березовенко

А.С. Сержанюк