Справа № 732/560/17 Провадження № 22-ц/795/127/2018 Головуючий у I інстанції - Лиманська М. В. Доповідач - Скрипка А. А.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Лакізи Г.П., Тагієва С.Р.

секретар: Поклад Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Лиманської М.В. від 24 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства "Льон-Канат" про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати договір оренди землі, укладений між ним та фермерським господарством ''Льон-Канат'' 14.08.2012 року щодо оренди земельної ділянки загальною площею 1,91 га, кадастровий номер НОМЕР_1. Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що договір оренди з відповідачем укладено на 10 років, відповідно до п.11 укладеного договору оренди, орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня поточного року. При цьому у вимогах заявленого позову ОСОБА_2 зазначав, що відповідач, всупереч умовам укладеного договору оренди, не проводив виплату орендної плати за 2012 рік та за 2013 рік. За даних обставин позивач просив розірвати укладений із відповідачем договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,91 га, кадастровий номер НОМЕР_1, зареєстрований у відділі Держкомзему у Городнянському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.08.2012 року.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 24.11.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до фермерського господарства "Льон-Канат" про розірвання договору оренди землі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 24.11.2017 року є необгрунтованим, при цьому суд неповно з'ясував обставини справи, не надав відповідної правової оцінки доказам, які містяться у матеріалах справи, висновки суду не узгоджуються із нормами матеріального права. ОСОБА_2 вказує, що при розгляді даного спору по суті судом не було встановлено: чи є обов'язком відповідача сплачувати орендну плату у строки і у розмірі, визначеному договором оренди, чи допускає діюче законодавство та договір оренди невиконання умов договору, чи передбачає договір оренди відповідальність за невиконання обов'язку щодо виплати орендної плати у строки і у розмірі, визначеному договором оренди. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції не надав відповідної оцінки: факту несплати орендної плати позивачу у 2013 році, у 2014 році; факту ненадання оригіналів відомостей та розрахунку орендної плати; факту розбіжності орендної плати, зазначеної у довідці ДФС та відомостях за 2015 рік та за 2016 рік. ОСОБА_2 вказує, що з врахуванням фактичних обставин справи та ч.2 статті 409, статей 526, 629 ЦК України, статті 15; ч.1 статті 32 Закону України''Про оренду землі'', вимоги заявленого позову є обгрунтованими.

В судове засідання апеляційного суду позивач, його представник, представник відповідача, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.186,187,188), не з'явились. Згідно приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 375 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що на підставі державного акту на право власності НОМЕР_2 від 29.10.2008 року (а.с.107), ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,09 га, яка розташована на території Городнянської міської ради Городнянського району Чернігівської області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно договору оренди землі від 14.08.2012 року, укладеному між сторонами спору (а.с.76-78), який є зареєстрованим у відділі Держкомзему у Городянському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.08.2012 року за № 01086, позивач (орендодавець) надав фермерському господарству "Льон-Канат" (орендар) строком на 10 років (п.8 договору оренди землі) у користування належну йому земельну ділянку площею 1,91 га, із кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться на території Городянської міської ради Городянського району Чернігівської області. Відповідно до п.9, п.11 укладеного між сторонами спору договору оренди землі, за користування вказаною у договорі землею орендар щороку протягом строку дії договору сплачує орендодавцю орендну плату у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата по договору вноситься у такі строки: не пізніше 31 грудня поточного року. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законодавством (п.36 договору оренди землі).

Пунктом 36 укладеного між сторонами спору договору оренди землі визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: - взаємною згодою сторін; - рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законодавством.

Як вбачається із листа Городнянського відділення Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області від 20.07.2017 року (а.с.67), відповідно до поданих звітів ФГ "Льон-Канат" за період із 2012 року по 2016 рік, ОСОБА_2 було нараховано (виплачено) дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду: за 2012 рік - 955 грн. 31 коп.; за 2015 рік - 1 347 грн. 63 коп.; за 2016 рік - 2 624 грн. 99 коп. (нараховано), 2 637 грн. 60 коп. (виплачено). Підприємством нараховано та сплачено відповідний податок.

Апеляційним судом було досліджено оригінали відомостей фермерського господарства ''Льон-Канат'' про виплату грошових коштів, копії яких містять в собі матеріали даної цивільної справи.

Судом першої інстанції в ході судового розгляду даної справи встановлено, що з відомості виплати фермерським господарством ''Льон-Канат'' авансу орендної плати орендодавцям Городнянської міської ради за земельні частки (паї) від 25.10.2011 року (а.с.33) вбачається, що ОСОБА_2 отримав 200 грн. авансу орендної плати за земельні частки (паї). З відомостей, датованих 01.10.2012 року, вбачається що ОСОБА_2 отримав 660 грн. та 902 грн. (а.с.36, а.с.56, зворот). У вказаних відомостях міститься запис про те, що в них відображена виплата орендної плати за 2012-2014 роки (а.с.36, 56 зворот - 57). Як зазначено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, з огляду на вказаний запис, суд вважає, що відомість містить дані про виплату орендної плати не у 2012 році, а у 2014 році. Згідно відомості на виплату грошових коштів за грудень 2014 року (а.с.56), ОСОБА_2 отримав 1 152 грн. 56 коп. За даними відомості про виплату грошових коштів від 01.10.2015 року (а.с.35-35,зворот), ОСОБА_2 отримав 996 грн. Дослідженням відомості від 22.12.2016 року судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 отримав 1 152 грн. 56 коп.(а.с.34).

Із видаткових касових ордерів фермерського господарства ''Льон-Канат'' вбачається, що в рахунок оплати оренди земельного паю ОСОБА_2 отримав від відповідача: 12.10.2015 року - 887 грн. 63 коп. (а.с.124), 22.10.2015 року - 460 грн. (а.с.123), 24.03.2016 року - 996 грн. 35 коп. (а.с.122), 23.12.2016 року - 650 грн. (а.с.121), 27.12.2016 року - 512 грн. 72 коп. (а.с.125).

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.90), фермерське господарство ''Льон-Канат'' до винесення рішення судом першої інстанції, а саме, 22.08.2017 року, звернулось до суду першої інстанції із заявою про застосування спливу позовної давності. Відповідно до приписів ч.3 статті 267 ЦК України, яка регламентує наслідки спливу позовної давності, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції із врахуванням фактичних обставин справи, норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, а також заяви відповідача про застосування позовної давності, зробленої до винесення судом рішення, прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки, як зазначив суд першої інстанції, позивачем не представлено належних та допустимих доказів систематичної несплати відповідачем орендної плати позивачу протягом строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаного висновку рішення суду першої інстанції від 24.11.2017 року фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не було встановлено наступні обставин: чи є обов'язком відповідача сплачувати орендну плату у строки і у розмірі, визначеному договором оренди; чи допускає законодавство та договір оренди невиконання умов договору; чи передбачає договір оренди відповідальність за невиконання обов'язку щодо сплати орендної плати у строки, і у розмірі, визначеному договором оренди.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень статті 1 Закону України ''Про оренду землі'', оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно приписів статті 2 Закону України ''Про оренду землі'', відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до статті 13 Закону України ''Про оренду землі'', договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно приписів ч.1 статті 21 Закону України ''Про оренду землі'', орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Положеннями ч.1 статті 32 Закону України ''Про оренду землі'' передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У статті 141 Земельного кодексу України, серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, в пункті ''д'' частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Разом з тим, згідно із частиною другою статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Виходячи із системного аналізу зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов'язаних із орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, необхідно зазначити, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом ''д'' статті 141 Земельного кодексу України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд виходив із відсутності підстав для розірвання договору оренди землі, оскільки в ході судового розгляду даної справи не встановлено систематичної несплати відповідачем орендної плати в межах строку позовної давності.

За даних обставин, з огляду на встановлені фактичні обставини справи та з урахуванням положень законодавства стосовно врегулювання відносин, пов'язаних із орендою землі, зокрема, положень ЦК України, вищезазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.11.2017 року. Оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом ''д'' частини першої статті 141 Земельного кодексу України, не встановивши систематичної несплати відповідачем орендної плати та істотності порушення відповідачем договору у межах строку позовної давності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову на підставі зазначеної норми ЗК України.

Доводи апеляційної скарги стверджують, при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції не надано відповідної оцінки тим обставинам, що маються розбіжності щодо виплати відповідачем орендної плати позивачу за 2013 рік, за 2014 рік між даними Городнянського відділення Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області (а.с.67) та між даними відомостей фермерського господарства ''Льон-Канат'' на виплату грошових коштів. Вказані твердження апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вони не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що в ході судового розгляду даної справи не встановлено систематичної несплати відповідачем орендної плати позивачу протягом строку позовної давності. При цьому суд першої інстанції також зазначив у оскаржуваному рішенні, що матеріалами справи підтверджується, що в межах строку позовної давності істотного порушення відповідачем укладеного між сторонами спору договору оренди землі не допускалось. Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні вимог заявленого позову про розірвання договору оренди землі з підстави, передбаченої пунктом ''д'' частини першої статті 141 Земельного кодексу України, не встановивши систематичної несплати відповідачем орендної плати позивачу та істотності порушення відповідачем договору у межах строку позовної давності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі. Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується із приписами статей: 1, 2, 13; ч.1 статті 21, ч.1 статті 32 Закону України ''Про оренду землі'', п.''д'' статті 141 ЗК України, статей: 256, 257, 267; ч.2 статті 651 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.11.2017 року, ухваленого на підставі приписів норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 12.02.2018 рік.

Головуючий:Судді: