АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2404/18 Справа № 185/3529/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Палюх Т. Д. Доповідач - Єлізаренко І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулися з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, пені, 3% річних, інфляційних та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг №00008392 від 29 серпня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ТОВ «Порше Лізинг Україна» посилалися та те, що між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу №00008392 від 29 серпня 2013 року, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передали ОСОБА_2 у користування транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 І benzin, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, рік виробництва 2013, а ОСОБА_2 зобов'язалася прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів, відповідно до договору та згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 18 086 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 2 712,90 доларів США. Додатковою угодою №1/1 від 14 січня 2015 року до договору сторони погодили, що строк лізингу становить 84 місяці. Відповідно до п.4.4 Умов лізингу відповідач зобов'язався відшкодувати всі витрати, понесені в результаті експлуатації об'єкта лізингу, включаючи, окрім іншого, витрати, що можуть бути понесені внаслідок дотримання обґрунтованих вимог позивача щодо експлуатації та/або передачі об'єкта лізингу. У зв'язку з тим, що відповідач перестала виконувати свої грошові зобов'язання по договору, ТОВ «Порше Лізинг Україна» 16 жовтня 2015 року разом з третім нагадуванням, направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору. Однак цей лист повернувся на адресу ТОВ «Порше Лізинг Україна» у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання. Об'єкт лізингу повернуто 28 липня 2016 року. На підставі викладеного ТОВ «Порше Лізинг Україна» просили стягнути з відповідача заборгованість за лізинговими платежами за договором в сумі 16 369 грн. 14 коп., плату за фактичний час користування об'єктом лізингу в сумі 73 001 грн. 65 коп., збитки в розмірі 157 669 грн. 08 коп., пеню в розмірі 2 137 грн. 20 коп., 3% річних в сумі 641 грн. 16 коп. інфляційні втрати у розмірі 2 440 грн. 23 коп., а загалом - 252 258 грн. 46 коп., а також судові витрати.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг №00008392 від 29 серпня 2013 року.

В апеляційній скарзі ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить рішення суду від 15 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилалася на те, що договір, за яким позивач просить стягнути з неї заборгованість, є нікчемним, укладений у порушення вимог чинного законодавства, нотаріально не посвідчувався.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно частин 1 та 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відносини, що виникають із договору лізингу регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч.1 ст.806 ЦК за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 807 ЦК України визначено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Не можуть бути предметом договору лізингу земельні ділянки та інші природні об'єкти, а також інші речі, встановлені законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або поставки, тому до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, поставку та найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених ЦК та Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначені істотні умови договору лізингу, якими є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежі; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до умов цього Закону. Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч.2 ст. 799 ЦК України, договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15, від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16.

З матеріалів справи вбачається, між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу №00008392 від 29 серпня 2013 року, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ОСОБА_2 у користування транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 І benzin, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, рік виробництва 2013, а ОСОБА_2 зобов'язалася прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 18 086,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 2 712,90 доларів США (т.1 а.с.12-24).

Додатковою угодою №1/1 від 14 січня 2015 року до договору сторони погодили, що строк лізингу становить 84 місяці (а.с.25).

Відповідно до п.4.4 Умов лізингу відповідач зобов'язався відшкодувати всі витрати, понесені в результаті експлуатації об'єкта лізингу, включаючи, окрім іншого, витрати, що можуть бути понесені внаслідок дотримання обґрунтованих вимог позивача щодо експлуатації та/або передачі об'єкта лізингу.

Відповідно до п. 12.9 Умов лізингу у разі дострокового припинення договору з боку позивача відповідач зобов'язався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дня одержання вимоги позивача про таке повернення.

На підставі п 13.5 Умов лізингу відповідач відшкодовує всі та будь-які витрати, пов'язані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги, пов'язані з вилученням об'єкта лізингу.

Згідно з п.13.6 Умов лізингу у випадку відмови відповідача від повернення об'єкту лізингу або затримки у такому поверненні позивач має право вилучити об'єкт лізингу.

Згідно акту прийому-передачі до договору лізингу №00008392 від 29 серпня 2013 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» передали ОСОБА_2 у користування предмет лізингу - транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 І benzin, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, рік виробництва 2013 (т.1 а.с.32).

Відповідач частково виконав свої зобов'язання за вказаним договором лізингу.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 перестала виконувати свої грошові зобов'язання за договором лізингу №00008392 від 29 серпня 2013 року, ТОВ «Порше Лізинг Україна» 16 жовтня 2015 року разом з третім нагадуванням направив на її адресу вимогу про сплату заборгованості за вказаним договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору (т.1 а.с.36, 37).

Згідно з п.12.13 договору у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12 Контракт вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Однак цей лист повернувся на адресу позивача у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання (т.1, а.с.39).

25 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №45, про зобов'язання ОСОБА_2 повернути ТОВ «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб: марка -VOLKSWAGEN, модель - Polo, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, рік виробництва - 2013, колір - синій, державний номер НОМЕР_1, який було передано в користування на умовах договору лізингу №00008392 від 29 серпня 2013 року (т.1 а.с.40).

04 лютого 2016 року державним виконавцем Індустріального відділу ДВС ДМУЮ ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого напису приватного нотаріуса (т.1 а.с.41).

Постановою державного виконавця від 15 лютого 2016 року оголошеноьрозшук майна - транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 І benzin, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, рік виробництва 2013 (т.1 а.с.42).

28 липня 2016 року об'єкт лізингу було повернуто ТОВ «Порше Лізинг Україна», про що складено акт (т.1 а.с.213-216).

28 липня 2016 року закінчено вказане виконавче провадження у зв'язку з фактичним виконанням виконавчого напису про зобов'язання ОСОБА_2 повернути ТОВ «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб: марка -VOLKSWAGEN, модель - Polo, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, рік виробництва - 2013, колір - синій, державний номер НОМЕР_1, який було передано в користування на умовах договору лізингу №00008392 від 29 серпня 2013 року (т.1 а.с.217).

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що договір лізингу №00008392 від 29 серпня 2013 року, предметом якого є транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 І benzin, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, рік виробництва 2013, було укладено в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення (т.1 а.с.12-24).

Звернувшись з даними позовними вимогами, ТОВ «Порше Лізинг Україна» посилається на невиконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасного здійснення лізингових платежів за вказаним договором лізингу (т.1 а.с.2-11, 203-212).

Суд першої інстанції правильно , встановив, що при укладенні між сторонами договору про фінансовий лізинг №00008392 від 29 серпня 2013 року, предметом якого є транспортний засіб - автомобіль VW Polo Sedan 1.6 І benzin, сторонами не було дотримано його нотаріального посвідчення, що в силу з ч.2 ст. 799 ЦК України, є обов'язковим у вказаному договорі, дійшов вірного висновку про недійсність нікчемного договору та відсутність підстав для задоволення заявлених ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом всіх обставин справи є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про не встановлення діючим законодавством обов'язку сторін щодо нотаріального посвідчення договору є необгрунтованими та суперечать положенням ч.2 ст. 799 ЦК України, яка підлягає застосуванню до врегулювання спірних правовідносин.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді