Справа № 175/2340/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 січня 2018 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.,

при секретарі Ратушній Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстрації,

встановив:

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до договору дарування від 25 січня 1979 року, він є власником домоволодіння розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Підгородне, вул.Геологів, 71. В 2014 році позивач надав згоду на реєстрацію відповідача ОСОБА_2 у вищезазначеному домоволодінні, вже більше року в спірному домоволодінні відповідач не проживає, а тільки зареєстрований, особистих речей відповідача не має, комунальні послуги не сплачує, не отримує кореспонденцію, проте реєстрація його місця проживання у домоволодінні не дозволяє позивачу розпоряджатися житлом на власний розсуд. Тому він звернувся до суду за захистом своїх прав.

В судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надійшло.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що житловий будинок № 71 по вулиці Геологів у м. Підгородне належить позивачу на праві власності на підставі договору дарування від 25 січня 1979 року.

Відповідач ОСОБА_2, є знайомим позивача, у вказаному будинку не проживає з серпня 2015 року, особистих речей відповідача у будинку немає.

На даний час місце фактичного проживання відповідача невідоме, його реєстрація перешкоджає позивачу у здійсненні права власності в повному обсязі, він вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих осіб.

На зазначені обставини посилався позивач у позовній заяві та вони не спростовані відповідачем жодним належним і допустимим доказом.

Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У відповідності зі ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 317, 391, 405 ЦК України та Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні і підлягають задоволенню, оскільки вказане домоволодіння належить позивачу на праві власності на законних підставах, відповідач не проживає у ньому понад рік та втратив право користування зазначеним житлом.

Керуючись ст.ст. 9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 223, 247, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстрації задовольнити.

Зняти з реєстрації та виселити ОСОБА_2 з домоволодіння розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Підгородне, вул.Геологів, 71.

Заочне рішення набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 20 днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя С.О. Ребров

Провадження № 2/175/971/17