РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.,

за участю секретаря Реуцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Шевченкове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», -

в с т а н о в и в :

Представник позивача в особі ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, яким просить суд стягнути з останнього майнову шкоду спричинену в результаті ДТП, в розмірі 18 275,66 гривень, 3% річних в сумі 1 644,81 гривень, інфляційні витрати в сумі 16 594,30 гривень, всього 36 514 гривень 77 копійок, а також судові витрати.

В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що 24 березня 2013 року о 16.00 годині на території АЗС, розташованої на перехресті а/ш Київ Харків-Довжанський та а/ш Чугуїв-Мілове з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_1 сталася ДТП, внаслідок чого пошкоджений автомобіль НОМЕР_2. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпроАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 (відповідача по справі), була застрахована полісом обовязкового страхування у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

21 жовтня 2014 року ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» сплатило позвачу страхове відшкодування в розмірі 19 325 гривень. Загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля ОСОБА_1 відповідно до розрахунку документів наданих суду складає 37 600,66 гривень.

Таким чином, позивач і його представник вважають, що заподіяна матеріальна шкода не відшкодована у повному обсязі, а тому просить суд стягнути різницю 18 275,66 гривень. між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Позивач також просить окрім відшкодування витрат повязаних з ремонтом автомобіля стягнути з відповідача по справі суму інфляційних витрат, повязаних з простроченням виконання грошових зобовязань.

На позов представником відповідача за довіреністю було подано відзив, в якому представник відповідача просить суд в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі. В обґрунтування поданого відзиву зазначає, що 24 березня 2013 року дійсно відбулася ДТП за участю ОСОБА_2. Відповідно до вимог ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач в місячний термін повинен був звернутися до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП і після відповіді про розмір страхового відшкодування звернутися до відповідача, тому представник відповідача просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову (а.с.38,39).

Представник третьої особи за довіреністю до суду не зявився надав письмові пояснення, що між ПАТ «НАС «Оранта» та ОСОБА_1 16.10. 2014 році було підписано мирову угоду (а.с.63,73). Відповідно до умов Угоди, сторонами встановлено, що загальна сума виплати страхового відшкодування за пошкоджений 24 березня 2013 року транспортний засіб внаслідок настання страхового випадку, складає 19 325 гривень.

Страховиком 21 жовтня 2014 року було здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 19 325,00 гривень.

Відповідно до ст. 600 ЦК України зобовязання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо).

Оскільки угода була укладена 16.10.2014 року, а позивач до суду звернувся 21.10.2017 року, просить суд в позові позивачу до відповідача відмовити в звязку з пропуском строків позовної давності.

Суд, вислухавши доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог позивачу про стягнення шкоди, спричинену в результаті ДТП, необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини повязані з відповідальністю за завдану майнову шкоду.

24 березня 2013 року о 16.00 годині на території АЗС, розташованої на перехресті а/ш Київ Харків-Довжанський та а/ш Чугуїв-Мілове з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_1 сталася ДТП, внаслідок чого був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2.

ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпроАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу згідно постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 11 квітня 2013 року, що підтверджується копією відповідної постанови суду в матеріалах справи (а.с.7).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на час скоєння ДТП була застрахована ВАТ «НАСК «Оранта» в особі Шевченківського відділення Харківської обласної дирекції НАСК «Оранта» відповідно до полісу АВ/9595676 від 23.11.2012 року.

Відповідно до полісу встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) 50 000 гривень, встановлено франшизу в розмірі 510 гривень, що вбачається з відповіді і наданих документів третьою особою (а.с.72-78).

11 квітня 2013 року ПАТ «НАСК«Оранта» було отримано від ОСОБА_1 заяву про страхове відшкодування (а.с.53).

16.10.2014 року між ПАТ «НАС «Оранта» та ОСОБА_1 було підписано мирову угоду (а.с.63,73). Відповідно до угоди, сторонами встановлено, що загальна сума виплати страхового відшкодування за пошкоджений 24 березня 2013 року транспортний засіб внаслідок настання страхового випадку, складає 19 325 гривень.

Відповідно до ст. 600 ЦК України, як зазначає представник третьої особи зобовязання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо).

21.10.2014 року згідно страхового акту № ОЦВ-13-4071/1 ПАТ «НАСК «Оранта» та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування, страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 19 325,00 гривень на рахунок АТ «ОТП Банк», що підтверджується копією виписки з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с.13), а також письмовими поясненнями «НАСК «Оранта» № 09-02-12/610 від 24.01.2018 року (а.с.53).

Згідно розрахунку сума ремонту автомобіля позивача складає 37 600,66 гривень (а.с.10).

Позивачкою за ремонт автомобіля було сплачено ТОВ «Автомобільний дом «Соллі Плюс» згідно фіскального чеку від 16.08.2013 року 37 600,66 гривень, що підтверджується копією рахунку для оплати ремонтного замовлення СТО (а.с.10) та самим фіскальним чеком(а.с.12).

Враховуючи що страховою компанією позивачі було сплачено частково суму спричиненої шкоди в результаті ДТП - 19 325 гривень, позивач на підставі ст. 1166, 1187 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на її користь відповідно до ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням), а саме 18 275,66 гривень.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних і інфляційні витрати то вони не підлягають задоволенню так як в п. 4 Постанови ПВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань, хоча позивач зазначає їх як похідними вимогами від спричиненої шкоди.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди).

ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного.

Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Позивач на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Тому позивач і звернувся до суду з позовом.

У процесі вирішення даного спору є визначення моменту, з якого починається перебіг позовної давності за вимогами потерпілого.

В постановах Верховного Суду України від 29 червня 2016 року (справа № 6-192 цс 16) та від 11 жовтня 2017 року (справа № 6-1365 цс 17). Викладені правові висновки які водяться до наступного: при визначенні моменту, з якого починається перебіг позовної давності, слід виходити з особливостей спірних правовідносин у кожній конкретній справі.

Факт завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання. У цьому деліктному зобовязанні потерпілий має право вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі від особи, яка завдала шкоди.

Водночас ДТП слугує підставою для виникнення також і договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому договірному зобовязанні потерпілий також має право вимоги до страхової компанії про виплату страхового відшкодування.

Оскільки деліктне і договірне зобовязання не є тотожними за своєю правовою природою, відповідно слід розрізняти й моменти, з яких починається перебіг позовної давності за вимогами потерпілого в кожному з таких зобовязань.

Якщо потерпілий звертається з вимогою до страхової компанії, він використовує своє право вимоги як кредитор у договірному зобовязанні. У такому випадку перебіг позовної давності для такої вимоги починається з моменту, коли саме страхова компанія порушила свій обовязок за договором, тобто коли страховик відмовився виплачувати потерпілому страхове відшкодування повністю чи частково (правовий висновок Верховного Суду України в постанові від 29 червня 2016 року (справа № 6-192 цс 16)). До такої відмови страховика відсутні підстави вважати, що страхова компанія порушила право потерпілого в договірному зобовязанні.

Якщо потерпілий приймає рішення звернутися з вимогою про відшкодування шкоди до безпосереднього заподіювача шкоди винуватця ДТП, то він, потерпілий, виступає кредитором у деліктному зобовязанні. Особливість деліктного зобовязання свідчить про те, що перебіг позовної давності для вимоги потерпілого в такому випадку починається з дня скоєння ДТП, адже, як правило, саме в цей день потерпілий дізнається або повинен дізнатися про порушення свого права та про особу, що його порушила (правовий висновок Верховного Суду України в постанові від 11 жовтня 2017 року (справа № 6-1365 цс 17)).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положеннями статей 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Суд звертає увагу на обовязковість застосування правого висновку Верховного Суду України у справі № 6-1365 цс17, відповідно до якого зазначений трирічний строк діє після порушення субєктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Позивач дізнався про порушення свого права та про особу, яка його порушила (водія, що спричинив ДТП), 24.03.2013 року, тобто в день скоєння ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль, право користування яким мав позивач, і йому завдано шкоди, і саме із цього часу у позивача виникло право вимоги до відповідача - заподіювача шкоди. До суду позивач звернувся лише 23.10.2017 року згідно штемпеля на конверті зі спливом позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81 259, 263-265 ЦПК України,

ст. ст. 256-261, ЦК України,

Постановою Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.М. Стеганцов