Провадження № 22-ц/773/240/18 Категорія: 59 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в місті Луцьку, призначену до розгляду без повідомлення учасників справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, про визнання дій приватного нотаріуса протиправними та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до відповідачів про визнання дій приватного нотаріуса протиправними та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.09.2015 приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. здійснила виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 65379,09 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Вважає, що цей виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус не переконався у безспірності грошової вимоги та не повідомив про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач має ряд заперечень до нарахованої суми заборгованості за кредитом, розміру нарахованої пені та періоду за який вона нарахована. А тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 24 вересня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 5139, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № VOZ0CC9F1I0002 від 23.03.2011, а саме: залишок заборгованості за кредитом 3753,62 гривні; заборгованість за відсотками 4,34 гривні; комісію 2100,00 гривень; пеню 59521,13 гривень та визнати дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису неправомірними.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року позов задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 24 вересня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 5139, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № VOZ0CC9F1I0002 від 23.03.2011, а саме: - залишок заборгованості за кредитом 3753,62 гривні; - заборгованість за відсотками 4,34 гривні; - комісію 2100,00 гривень; - пеню 59521,13 гривень. В решті вимог позову відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині задоволеного позову, відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд не взяв до уваги того, що для нотаріуса банком було надано всі документи на підтвердження безспірності заборгованості та вважає, що розрахунок заборгованості є саме таким документом, оскільки Постанова КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, якою затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачено надання документів, що підтверджують безспірність, однак, не визначено які саме це мають бути документи. Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» вказує, що банком не було пропущено трирічний строк для вчинення виконавчого напису.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення в цій частині, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в частині задоволення позову, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 26 січня 2018 року справу на підставі ст. ст. 366, 369 ЦПК України призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок боргу, наданий банком щодо наявності грошового зобов'язання позивача по кредиту, процентах, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум і слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, який не згоден з таким розрахунком. Судом першої інстанції встановлено в судовому засіданні, що між сторонами існує спір щодо порядку нарахування пені за прострочення виконання зобов'язань, періоду за який нараховується пеня та обґрунтованості представленого розрахунку заборгованості. Крім того, суду не надано доказів того, що нотаріус з'ясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 23.03.2011 ОСОБА_2 було підписано заяву позичальника № VOZ0CC9F1I0002, відповідно до умов якої ПАТ КБ «Приватбанк» надав останньому кредит в розмірі 7 500 грн. під 0,01% річних строком до 22.03.2014 р. (а.с. 12, 13).

24.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., на підставі ст.34 ч.1 п.19, ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» було вчинено виконавчий напис (а.с. 11), зареєстрований в реєстрі за № 5139, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № VOZ0CC9F1I0002 від 23.03.2011 року, а саме: залишок заборгованості за кредитом 3753,62 гривні; заборгованість за відсотками 4,34 гривні; комісію 2100,00 гривень; пеню 59521,13 гривень.

У виконавчому написі зазначено відомі дані боржника ОСОБА_2, а також, що строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23 березня 2011 року по 11 вересня 2015 року. Сума заборгованості включає: залишок заборгованості за кредитом 3753,62 гривні; заборгованість за відсотками 4,34 гривні; комісію 2100,00 гривень; пеню 59521,13 гривень.

30 листопада 2015 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Левчук І. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 49484287) з примусового виконання виконавчого напису № 5139 від 24 вересня 2015 року (а.с. 9).

14 липня 2016 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О. винесено постанову про про звернення стягнення на заробітну плату/пенсію боржника ВП № 49484287 (а.с. 10).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, позичальник за кредитним договором зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 ЦК України).

Згідно ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

ПАТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі вказує, що на момент вчинення виконавчого напису вимоги були безспірними. З листа від 18.09.2015 (а.с. 47-49) вбачається, що банком було скеровано на адресу ОСОБА_2 перед вчиненням виконавчого напису письмову вимогу про усунення порушень та повернення боргу за кредитним договором протягом 1 (одного) календарного дня з дати відправлення письмової вимоги. Однак, матеріали справи не містять доказів про отримання позичальником даної вимоги. З позовної заяви та на наданих в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснень було встановлено, що між сторонами існує спір щодо порядку нарахування пені за прострочення виконання зобов'язань, періоду за який нараховується пеня та обґрунтованості представленого розрахунку заборгованості.

За таких обставин вимоги кредитора не можна вважати безспірними.

Наявність спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14.

ПАТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі вказує, що кредитний договір укладено терміном до 22.03.2014 року, виконавчий напис було вчинено 24.09.2015 року, а тому трирічний строк для вчинення виконавчого напису банком не було пропущено. Однак, з виконавчого напису вбачається, що строк, за який проводиться стягнення, становить з 23.03.2011 р. по 11.09.2015 р. Однак, при вчинені виконавчого напису не взято до уваги, що боржник частково сплачував заборгованість, а прострочення виконання зобов'язань виникло з листопада 2012 року (а.с. 50), а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що стягувачем не доведено дотримання вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року в даній справі в частині задоволення позову про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 24 вересня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 5139, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № VOZ0CC9F1I0002 від 23.03.2011, а саме: - залишок заборгованості за кредитом 3753,62 гривні; - заборгованість за відсотками 4,34 гривні; - комісію 2100,00 гривень; - пеню 59521,13 гривень, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 12 лютого 2018 року.