Провадження №22-ц/772/489/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач :Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 рокуСправа № 144/1067/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів: Сала Т.Б., Якименко М.М.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Валентина» про зобов'язання внести зміни до договору оренди землі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3, на рішення Теплицького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 27 жовтня 2017 року зі складанням його повного тексту 01 листопада 2017 року в смт. Теплик під головуванням судді цього суду Германа О.С.,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Приватного підприємства «Валентина» (далі - ПП «Валентина») про зобов'язання внести зміни до договору оренди землі, мотивуючи його тим, що він на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку є власником земельних ділянок площею 3,2632 га та 0,3233 га з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», які розташовані на території Пологівської сільської ради Теплицького району Вінницької області.

04 червня 2014 року між ним та ПП «Валентина» було укладено договір оренди цих земельних ділянок загальною площею 3,5865 га строком 49 років, який 08 вересня 2015 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У п. 7 цього договору визначено, що згідно домовленості сторін орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 10 грн. Однак, позивач стверджує, що при підписанні ним цього договору таких його умов визначено не було, а цим пунктом було передбачено розмір орендної плати у розмірі 3% від вартості нормативної грошової оцінки землі.

Як зазначив позивач, один екземпляр вказаного договору оренди землі, який був ним підписаний та з умовами якого він погодився, зокрема і щодо орендної плати у розмірі 3% від вартості нормативної грошової оцінки землі, йому на момент укладення цього договору відповідачем надано не було, і він не знав, що в подальшому умови щодо розміру оплати оренди було змінено. Копію договору вже зі зміненою редакцією його п. 7 стосовно розміру орендної плати позивач отримав у березні 2017 року від свої матері, після чого йому стало відомо про такі умови, які він не погоджував при укладенні договору.

Із листопада 2015 року ВІН перебуває у місцях позбавлення волі, тому не знав, що після укладення ним договору його умови було змінено в частині розміру орендної плати.

Пославшись на викладені обставини та на встановлений Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок (паїв)», мінімальний розмір орендної плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, який має становити не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, позивач просив суд зобов'язати відповідача внести зміни до п. 7 вказаного договору оренди землі шляхом зазначення у ньому, що за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач через свого представника ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі фактично просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким пред'явлений ним позов до ПП «Валентина» задовольнити.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Колегія суддів відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на момент розгляд справи судом першої інстанції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимого розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтями 13, 14 Закону України «Про оренду землі» передбаченео, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції цього Закону на час виникнення спірних правовідносин) орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із істотних умов договору оренди землі.

Положеннями ст. 21 Закону України «Про оренду землі» (у редакції цього Закону на час виникнення спірних правовідносин) орендною платою за землю є платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок (паїв)» постановлено визнати одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до державного акту серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 3,5865 га з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яка знаходиться на території Пологівської сільської ради Теплицького району Вінницької області (а.с. 9). Із цього державного акту вбачається, що передана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка включає в себе дві земельні ділянки: №1 - площею 3,2632 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та № 2 - площею 0,3233га, кадастровий номер НОМЕР_3.

25 травня 2006 року між позивачем та ПП «Валентина» укладено договір оренди належної ОСОБА_2 земельної ділянки площею 3,2632 (а.с. 10), 26 червня 2014 року між цими ж особами укладено угоду про його розірвання (а.с. 54).

04 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ПП «Валентина» в особі директора цього підприємства ОСОБА_4 було укладено договір оренди № 444-ІІ належних ОСОБА_2 земельних ділянок загальною площею 3,5865 га строком на 49 років (а.с. 12).

Пунктом 7 вказаного договору передбачено, що за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 10 грн. згідно домовленості сторін. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі.

У п. 11 договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається за взаємною згодою сторін у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтвердженого документами; к разі виникнення форс-мажорних обставин, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Сторони договору у пункті 46 погодили, що цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий - в орендаря, третій - в органі, який провів його державну реєстрацію.

У частині цього договору «підписи сторін» проставлено підписи орендодавця та орендаря, зокрема в графі «орендодавець» наявний підпис із зазначенням біля нього прізвища та ініціалів «ОСОБА_3».

Самим же позивачем не заперечується та обставина, що він підписував укладений ним 04 червня 2014 року із ПП «Валентина» договір оренди землі, але стверджується про наявність у цьому договорі на момент підписання інших умов щодо орендної плати, ніж ті, що наведено вище. При цьому позивач зазначив, що копію попередньої редакції договору, у якому орендна плата була визначена у розмірі 3% від вартості нормативної грошової оцінки землі, йому не надавали.

Відповідно до акту приймання-передачі об'єкта оренди від 04 червня 2014 року ОСОБА_2 передав, а ПП «Валентина» прийняло вказані земельні ділянки, про що в акті його сторонами проставлено підписи.

04 червня 2014 року згідно з видатковим касовим ордером, виданим ПП «Валентина», ОСОБА_2 виплачено орендну плату за весь термін оренди земельної ділянки (пай) на території Пологівської сільської ради у розмірі 490 грн., про що в графі «одержувач» проставлено підпис (а.с. 38).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку державну реєстрацію речового права - оренди ПП «Валентина» земельної ділянки позивача площею 3,2632 га, проведено 08 вересня 2015 року (а.с. 14-19).

Із відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів та утримання податків за період з 01 січня 2012 року по 30 червня 2017 року вбачається про нарахування ПП «Валентина» ОСОБА_2 суми доходу 991 грн. 76 коп. з виплатою 10 грн. (а.с. 56).

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року, яка набрала законної сили, щодо підозрюваного ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів - з 18 листопада 2015 року по 17 січня 2016 року (а.с. 51-53).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції фактично виходив із того, що позивач всупереч вимогам ст. ст. 10, 61 ЦПК України (у редакції цього Кодексу на час ухвалення оскаржуваного рішення) не довів належними та допустими доказами тих обставин, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а саме, що він підписував вказаний договір за умови виплати йому орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі, а не 10 грн. щорічно як вказано у договорі.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Наведеними вище нормами матеріального права передбачено можливість зміни умов договору оренди землі за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у випадках, встановлених договором або законом. Однак, ні вказаним договором оренди землі, ні нормами права, на які посилається позивач, не передбачено зміну орендної плати за землю у зв'язку із встановленням рекомендованого мінімального розміру орендної плати.

Позивачем, як вірно встановлено судом першої інстанції, не доведено, що ним із ПП «Валентина» 04 червня 2014 року укладався договір оренди землі із зазначенням у ньому орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі. Натомість, у матеріалах справи наявний договір, підписаний зокрема й позивачем, який не заперечує, що 04 червня 2014 року на підставі цього договору він передав відповідачу в оренду належні йому земельні ділянки. Цим договором такий розмір орендної плати, який просить застосувати позивач - 3% від нормативної грошової оцінки землі, не передбачено, докази укладення між сторонами додаткових угод щодо встановлення саме такого розміру плати у матеріалах справи відсутні, а вказаний вище Указ Президента України, на який посилається позивач, має рекомендаційний характер та не зумовлює обов'язкового його застосування у правовідносинах, які виникають із договорів оренди, укладених між власниками земельних ділянок та орендарями.

Такий висновок також узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 519/161/16-ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом.

Із наведених вище підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які зводяться до посилань на рекомендований зазначеним Указом Президента України мінімальний розмір орендної плати за землю та на те, що фактично ПП «Валентина» нараховує ОСОБА_2 орендну плату саме у такому розмірі, але з невідомих причин виплачує лише 10 грн.

Апелянт посилається й на те, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги наведених вище відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_2 за період з 01 січня 2012 року по 30 червня 2017 року, які, як вважає позивач, містять інформацію щодо предмета доказування, оскільки у цих відомостях відображено у четвертому кварталі 2016 року дохід позивача від ПП «Валентина» у розмірі 991 грн. 76 коп. із виплатою 10 грн., а виплачених йому за зазначеним вище касовим ордером в рахунок орендної плати 490 грн. взагалі не відображено.

Однак, такі доводи підлягають відхиленню, оскільки висновків суду не спростовують. Вказані відомості обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтовував свої позовні вимоги, не підтверджують, оскільки не містять інформацію щодо погоджених сторонами умов договору оренди землі в частині орендної плати і, як визнається самим же відповідачем у поданому на цю апеляційну скаргу відзиві, свідчать лише про порушення ПП «Валентина» своєї фінансової звітності.

Оскільки доводи скарги не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3, залишити без задоволення, рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Т.Б. Сало

М.М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 06 березня 2018 року.