Справа № 464/7923/16-ц
пр.№ 2/464/111/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2018 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Горбач О.І.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, серія та № паспорта СР 617156, м.Львів, вул.Трильовського, 8а/27) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, серія та № паспорта КВ 329538, м.Львів, вул.Трильовського, 8а/27), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, серія та № паспорта КС 576881, м.Львів, вул.Трильовського, 8а/27) про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 31.10.2016 р. звернувся в суд із позовом, в якому просить визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 27 по вул. Трильовського, 8а у м. Львові, а також просить зняти їх із реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі рішення виконкому Львівської міської ради від 17.12.1999 р. №17, йому на склад сімї з чотирьох осіб було виділено і видано ордер №001571 на вселення в трикімнатну квартиру №27, що по вул. Трильовського, 8а у м. Львові. На даний час в квартирі зареєстровані (прописані), окрім нього, мати ОСОБА_4 та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 Відповідачі не проживають у вказаній квартирі тривалий час без поважних причин. ОСОБА_2 є його колишньою дружиною, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 11.09.1993 р. по 27.02.2015 р. Фактично їх шлюбні відносини припинені раніше, за останні шість років ОСОБА_2 в квартирі бувала рідко, а четвертий рік поспіль зовсім не появляється. Як йому відомо, відповідач проживає за адресою своєї матері м.Львів, вул.Шафарика, 8/69 та може і надалі проживати у даній квартирі. ОСОБА_2 не мала і не має наміру проживати у спірній квартирі, що стверджується тим фактом, що остання навіть не зверталась до Сихівського районного суду м.Львова із заявою про видачу виконавчого листа по справі за її позовом про усунення перешкод користування квартирою №27, що по вул. Трильовського, 8а у м. Львові. Відповідач ОСОБА_3 є його сином та з 17.10.2015 року не проживає у вказаній квартирі у звязку з тим, що, будучи в зговорі з ОСОБА_2, 17.10.2015 р., він завдав йому (батькові) тілесних ушкоджень середньої важкості, про що свідчить висновок експертизи. З цього часу ОСОБА_3 у квартирі не проживає без поважних на те причин, не навідується і фактичне його місце проживання невідоме. Стверджує, що факт непроживання відповідачів у квартирі стверджується актами, складеними комісією ЛКП «Під Зуброю» про відсутність у квартирі відповідачів понад 6 місяців, та зазначає, що ні він, ні його мати, ніколи не чинили і не чинять жодних перешкод для проживання відповідачів у квартирі. На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №27, що по вул. Трильовського, 8а у м. Львові, оскільки такі не проживають у ній понад шість місяців.

Ухвалою від 10.11.2016 р. у справі відкрито провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, що наведені в такому. Додатково зазначив, що йому стало відомо про те, що відповідач ОСОБА_2 на даний час проживає за межами України.

27.01.2017 р. на адресу суду надійшли письмові заперечення від представника відповідачів ОСОБА_5, в яких останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що акти обстеження, складені ЛКП Під Зуброю», та подані позивачем на обґрунтування позову, жодним чином не доводять факту відсутності відповідачів у спірній квартирі понад шість місяців, а саме дані акти встановлюють часові межі в періоді меншому, ніж 4 місяці ) з 18.02.2016 р. по 07.06.2016 р., що спростовує твердження позивача про відсутність відповідачів в спірній квартирі понад 6 місяців. Окрім цього, актами обстеження житлового приміщення не встановлено чи знаходяться особисті речі відповідачів в спірній квартирі, не вказано з якого джерела інформації встановлено, що останні понад 6 місяців там не проживають, а відтак вказані акти не можуть бути належними доказами у справі. Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 на даний час знаходиться за межами території України та працює в компанії «Юкрейн Експрес Інк.» (країна США) на посаді експорт-імпорт менеджера, що підтверджується відповідною довідкою. За даних обставин вважає, що відповідач ОСОБА_2 тимчасово працює за межами України, її періодична відсутність викликана поважними причинами, а тому, з врахуванням даної обставини, на неї розповсюджуються гарантії, визначені п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР і вона не може бути визнана такою, що втратила право користування спірним житлом.

22.03.2017 р. представник відповідача ОСОБА_5 подав додаткові письмові пояснення на позовну заяву, в яких покликається на те, що відповідач ОСОБА_2 вимушено покинула Україну та престижне місце праці на посаді юрисконсульта юридичного відділу виконавчої дирекції ПАТ «Львівобленерго» через фізичне та психологічне насилля з боку позивача ОСОБА_1, що позбавило її права на постійне користування спірною квартирою. Факти насилля, а також створені ОСОБА_1 перешкоди для проживання у квартирі визнані рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 15.07.2015 р. у справі №464/3982/15-ц. Вважає, що такі дії позивача спрямовані на те, щоб реалізувати одноосібно право на безоплатну приватизацію квартири №27, що по вул. Трильовського, 8а у м. Львові, а відтак позбавити такого права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Окрім цього, вказує, що відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить 1/4 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Загальна площа даної квартири 65,1 кв.м, житлова площа 41 кв.м. У цій квартирі на даний час проживають пятеро осіб, а саме співвласник 1/4 частини квартири ОСОБА_6, його дружина ОСОБА_7, двоє їх неповнолітніх дітей, а також ОСОБА_8, якого згідно рішення Сихівського районного суду м.Львова від 15.07.2015 р. за позовом ОСОБА_1, визнано таким, що втратив право на проживання в квартирі №27, що по вул. Трильовського, 8а у м. Львові. Враховуючи кількість осіб, в тому числі неповнолітніх дітей, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_4, а також визначені санітарні норми, ОСОБА_2 не може проживати в зазначеній квартирі, а відтак твердження позивача про те, що ОСОБА_2 має інше житло, де проживала чи може проживати, повністю спростовується.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав та не заперечив проти його задоволення.

Від представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_5 06.03.2017 р. надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, що наведені у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст.71 ЖК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. Квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 64,50 кв.м., та належить Львівській міській раді, (а.с.8 довідка з місця проживання про склад сім'ї і прописки).

ОСОБА_1 разом із членами сім'ї: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 були вселені у вищевказану квартиру на підставі ордеру на житлове приміщення № 001571 (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру №Л14378 від 16.03.2001 р., виданого Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради, ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.141).

Як вбачається з актів, складених ЛКП «Під Зуброю» від 18.02.2016 року (а.с.6-зворот) та від 07.06.2016 р. (а.с.6), ОСОБА_2 за адресою: м.Львів, вул.Трильовського, 8а/27 відсутня і не проживає. Актом від 07.06.2016 р. також підтверджується відсутність ОСОБА_3 за вказаною адресою.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили факт непроживання відповідача ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 понад шість місяців. Окрім цього, даний факт не оспорюється учасниками справи.

Як вбачається з довідки, виданої компанією «Юкрейн Експрес» 04.01.2017 р., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, на теперішній час працює у вказаній компанії та займає посаду менеджера з експорту/імпорту (країна США, місто Нью-Джерсі) (а.с. 79).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, на які покликається позивач в обґрунтування своїх вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки останнім не надано суду належних доказів, якими б підтверджувався факт відсутності відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин.

З врахуванням вищезазначеного, дані обставини дають суду підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 з поважних причин не проживає у спірній квартирі, оскільки така офіційно працевлаштована за межами України та її відсутність є тимчасовою, а відтак позовна вимога щодо визнання її такою, що втратила право користування квартирою № 27 по вул. Трильовського, 8а у м. Львові не підлягає до задоволення.

Наявність на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_4 не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 права на користування квартирою № 27 по вул. Трильовського, 8а у м. Львові.

Окрім цього, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15.07.2015 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29.10.2015 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2015 р., відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 Богданівнича до ОСОБА_1 про зобовязано останнього не чинити перешкод ОСОБА_2 користуватися квартирою за адресою: АДРЕСА_5.

Щодо позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користуванні квартирою № 27 по вул. Трильовського, 8а у м. Львові, суд приходить до наступного висновку.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування ним, поважних причин непроживання чи перешкод йому у користуванні таким, суду не надано. Окрім цього, відповідач ОСОБА_3 не заперечив проти задоволення позовних вимог. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є підставними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що позов в частині зняття з реєстрації ОСОБА_3 у квартирі №27, що по вул. Трильовського, 8а у м. Львові не підлягає задоволенню, оскільки ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тобто, саме по собі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації даної особи.

Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду, судовий збір слід стягнути в межах задоволених позовних вимог в дохід держави з відповідача ОСОБА_3 в сумі 551 грн. 20 коп.

Окрім цього, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, а відтак з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_1 100 грн. судових витрат, повязаних з розглядом справи (опублікування оголошення в пресі).

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, серія та № паспорта СР 617156, м.Львів, вул.Трильовського, 8а/27) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, серія та № паспорта КВ 329538, м.Львів, вул.Трильовського, 8а/27), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, серія та № паспорта КС 576881, м.Львів, вул.Трильовського, 8а/27) про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, серія та № паспорта КС 576881, м.Львів, вул.Трильовського, 8а/27) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №27 по вул.Трильовського,8а в м. Львові.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, серія та № паспорта КС 576881, м.Львів, вул.Трильовського, 8а/27) в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, серія та № паспорта КС 576881, м.Львів, вул.Трильовського, 8а/27) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, серія та № паспорта СР 617156, м.Львів, вул.Трильовського, 8а/27) 100 грн. судових витрат, повязаних з розглядом справи.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 28.02.2018 р.

Суддя Д.Ю. Теслюк