Справа № 299/2413/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 лютого 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Кожух О.А.

за участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Виноградівського районного суду від 06 листопада 2017 року (в складі судді Бак М.Д.) за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом у серпні 2017 р.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 08.04.2008 р. у розмірі 32 555,86 грн., яка складається із:

-412,64 грн. - заборгованість за кредитом;

-26 004,85 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом;

-4 350 грн. - заборгованість по пені та комісії;

-250 грн. - штраф (фіксована частина);

-1 538,37 грн. - штраф (процентна складова) та вирішити питання судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що ОСОБА_2 відповідно до умов укладеного кредитного договору отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, натомість відповідач порушила умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 30.06.2017 р. у неї утворилася заборгованість загалом у сумі 32 555,96 грн.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 06 листопада 2017 р. у задоволені позову відмовлено.

Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права. Зазначає, що Банк належними та допустимими доказами обґрунтував свої вимоги та надав суду всі необхідні документи, що підтверджують виникнення між сторонами взаємних прав і обов'язків. Указує, що факт укладення договору та отримання грошових коштів доведений.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд виходив із недоведеності позовних вимог.

При цьому встановив, що між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 08 квітня 2008 р., згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає договір. Банк узяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав. Відповідач у свою чергу не надавала своєчасно грошові кошти згідно з умовами договору, що зумовило порушеннявимог указаного договору та норм чинного законодавства. Станом на 30.06.2017 р. у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 32 555,86 грн. (а.с.4-5).

Суд дійшов висновку, що Банком не надано документи, які є складовими договору, а тому обставина щодо його укладення не доведена.

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції через невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Банк на обґрунтування своїх доводів надав заяву позичальника на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту від 08 квітня 2008 р. (а.с.6). Ця заява підписана позичальником. Відповідач її не оспорювала, суд першої інстанції її недійсність не встановив, а тому вона є належним доказом, що підтверджує укладення кредитного договору та отримання відповідачем коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Такі дії зумовили виникнення у обох сторін кредитного договору взаємних прав і обов'язків.

Підписуючи довідку про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» позичальник погодилася із усіма фінансовими умовами надання такого кредиту, зокрема,щодо пені, штрафу та іншого (а.с.7).

Підписавши заяву про намір отримати кредит і довідку про умови кредитування, позичальник погодилася із «Умовами та правилами надання банківських послуг» (а.с.8-13), що в сукупності дає змогу дійти висновку про укладення між Банком і відповідачем кредитного договору.

Суд першої інстанції залишив ці обставини поза увагою, хоча досліджував указані документи, а це призвело до помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.

При цьому встановлено та не заперечується, що ОСОБА_3 узяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, внаслідок чого в неї утворилася заборгованість, яка не погашена. Відповідач не спростувала наданого Банком розрахунку заборгованості, оскільки участі в судових засіданнях у суді першої інстанції не брала.

Згідно з положеннями ст.ст. 526 ч.1, 530 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з вимогами ст. 610,611 ч.1 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Як видно з матеріалів справи, позивач довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог.

Натомість відповідач, участі в судових засіданнях у суді першої інстанції не брала, на судове засідання, яке відбулося 07 лютого 2018 р., не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відзив на апеляційну скаргу не подала, а тому з'ясувати позицію відповідача щодо спірних правовідносин виявилося неможливим.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України, а позов - задоволенню як обґрунтований і доведений.

Судові витрати в сумі 3 360 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України належить присудити позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 526 ч.1, 530 ч.1, 549, 550 ч.1, 610, 611 ч.1, 634 ч.ч.1, 2, 1049 ч.1, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 263, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381,382,383,384,389 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити. 2.Заочне рішення Виноградівського районного суду від 06 листопада 2017 року скасувати. 3.Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити. 4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 555 (тридцять дві тисячі п'ятсот п'ятдесят п'ять) 86 гривень, яка складається із: 412 (чотириста дванадцять) 64 гривень - заборгованість за кредитом; 26 004 (двадцять шість тисяч чотири) 85 гривні - заборгованість по процентах за користування кредитом;4 350 (чотири тисячі триста п'ятдесят) гривень - заборгованість по пені та комісії; 250 (двісті п'ятдесят) гривень - штраф (фіксована частина); 1 538 (одна тисяча п'ятсот тридцять вісім) 37 гривень - штраф (процентна складова) та 3 360 (три тисячі триста шістдесят) гривень у відшкодування судового збору. 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 15 лютого 2018 року.

Судді: