єдиний унікальний номер справи 531/821/16-ц
номер провадження 2/531/27/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі

головуючої судді Лизенко І.В.,

за участі секретаря судового засідання Клименко Т.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 24.06.2016 звернувся до суду з вищеназваним позовом та із додатковою позовною заявою від 29.10.2017, від 30.10.2017, у яких просив суд визнати його батьком малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_3; виключити з повторного актового запису про народження дитини дані про батьківство відповідача ОСОБА_5, змінити прізвище та по батькові малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 на «ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та в графі батько записати ОСОБА_1.

В обґрунтування позову послався на те, що відповідачка ОСОБА_3 має малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого вказаний відповідач ОСОБА_5. У свідоцтві про народження дитини прізвище спочатку значилося «ОСОБА_14», по батькові «ОСОБА_15». Пізніше йому стало відомо, що батьком дитини безпідставно зазначений ОСОБА_5 та змінено прізвище дитини на «ОСОБА_16». Стверджує, що є біологічним батьком дитини. Його батьківство відповідачами заперечується. До зачаття дитини, а також у період вагітності, відповідачка ОСОБА_3 періодично проживала з ним однією сім'єю, неодноразово перебували в інтимних стосунках, вели спільне домашнє господарство. В період вагітності та після народження сина відповідачка неодноразово публічно визнавала його батьківство. До народження сина та після його народження він матеріально підтримував відповідачку, вони періодично проживали разом у його домогосподарстві. Пропонував відповідачці зареєструвати шлюб, але вона відмовилась. В період зачаття дитини відповідачка не проживала з ОСОБА_5 та не перебувала з ним в інтимних стосунках, тому він не може бути біологічним батьком дитини.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеному в позові.

Допитаний за його клопотанням у якості свідка, позивач пояснив, що знайомий з відповідачкою ОСОБА_3 з 2007 року. З 2007 року по 2014 рік вони підтримували близькі, в тому числі інтимні, стосунки приблизно двічі на місяць. У період вірогідного зачаття дитини на початку грудня 2013 року вони мали систематичні інтимні стосунки, так як з ОСОБА_5 вона посварилась та разом не проживала. Йому було відомо, що відповідачка також має статеві стосунки з іншими чоловіками. У вересні 2015 року зі слів відповідачки дізнався про те, що саме він є батьком ОСОБА_9. Побачив дитину, зрозумів, що син схожий на нього. До цього часу відповідачка вказувала, що батьком є ОСОБА_10, тому він допускав, що міг бути батьком, але не міг знати достовірно.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала, пояснивши, що тривалий час проживає однією сім'єю з ОСОБА_5 11.05.2016 вони уклали шлюб. Періодично перебувала в інтимних стосунках з позивачем. З кінця листопада 2013 року по 20-ті числа грудня 2013 року вона не проживала з ОСОБА_5 та не мала з ним статевих стосунків. В цей час у грудні 2013 року мала статеві стосунки з позивачем. Не визнавала на людях позивача батьком сина. Вважала позивача другом. Проживала у нього декілька днів, бо робила йому ремонт. Тоді і залишила у нього деякі свої речі. Не визнає батьківства позивача, оскільки вважає, що батьком є її чоловік ОСОБА_5 З пологового будинку забирав її ОСОБА_5

Представник відповідачки ОСОБА_4 зазначив, що суду не надано жодного доказу на підтвердження біологічного походження дитини від позивача. Надані результати дослідження ДНК не є генетичною експертизою, оскільки проведено не експертною установою, спеціалістів не попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Заявив про застосування позовної давності, яка згідно ч.2 ст. 129 СК України складає один рік, який починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. З позовної заяви вбачається, що позивач вже з часу вагітності ОСОБА_3 знав про своє батьківство, тому один рік рахується з дати народження дитини - ІНФОРМАЦІЯ_6

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав та зазначив, що є біологічним батьком дитини. 11.05.2016 подав заяву до сільради про визнання свого батьківства, внаслідок чого його записали батьком. Через фінансові труднощі з ОСОБА_3 домовились, що зразу таку заяву подавати не буде, щоб ОСОБА_3 була одинокою матір'ю. З відповідачкою дійсно не проживали та не підтримували близькі стосунки у листопаді - грудні 2013 року протягом 1,5 місяця.

Суд, вислухавши вступне слово сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові та речові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Судом з копії актового запису про народження №1 від 22.09.2014, вчиненого виконавчим комітетом Климівської сільської ради Карлівського району Полтавської області (а.с.84), встановлено, що 09 вересня 2014 року у ОСОБА_11 народилась дитина чоловічої статі ОСОБА_6, відомості про батька якого записані зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України.

11.05.2016 за заявами батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_11 внесено зміни до актового запису про народження дитини: змінено прізвище дитини з «ОСОБА_14» на «ОСОБА_16», прізвище матері з «ОСОБА_14» на «ОСОБА_16», батьком записаний ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України (а.с.84).

З копії актового запису про шлюб №26 від 11.05.2016, вчиненого Карлівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.85) вбачається, що 11 травня 2016 року укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_11; прізвище нареченої після державної реєстрації шлюбу - «ОСОБА_16».

З копії заяви про визнання батьківства від 11.05.2016 вбачається, що ОСОБА_5 визнав себе батьком ОСОБА_6, який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_11, а ОСОБА_11 підтвердила, що ОСОБА_5 є батьком дитини, та спільно просили на підставі ст. 126 СК України внести відомості про батька до актового запису про народження дитини (а.с.86).

Отже, на час звернення позивача до суду (24.06.2016) відповідач ОСОБА_5 був вказаний батьком в актовому запису про народження дитини, тому дані правовідносини регулюються ст. 129 СК України.

Відповідно до ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Відповідно до ч.2 ст. 128 СК України, яка кореспондується зі ст. 129 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_12 суду пояснив, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як односельців, а ОСОБА_5 є його племінником. Йому відомо, що десь з 2010 року почалися зустрічі ОСОБА_1 з ОСОБА_3 Вони разом приходили на свята, куди їх запрошували. Вона не приховувала, що ОСОБА_6 - син позивача. Давала дитину ОСОБА_1 погуляти. Йому невідомо достеменно чи були між ними близькі стосунки, але припускає, що були.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що працював дільничним інспектором у с.Климівка Карлівського району з 1993 по 2016 рік. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали разом, але його часто викликали через сімейні сварки. Наталія писала заяви на ОСОБА_5, складлись протоколи. Йому відомо, що ОСОБА_1 з ОСОБА_3 були як пара. Їх разом запрошували на свята. Влітку 2016 року був у гостях у ОСОБА_1, де була також ОСОБА_3 з дитиною. Представляла ОСОБА_1 як чоловіка, а ОСОБА_6 - як спільну дитину.

Згідно протоколу дослідження, виконаного 08.08.2017 товариством з обмеженою відповідальністю «Євролаб» за замовленням «Говорить Україна», за фрагментами ДНК (локусами) батьківство ОСОБА_1 підтверджено на 99,99%.

Згідно пояснень відповідачки ОСОБА_3 біологічні зразки у дитини брали під час зйомки передачі «Говорить Україна» з її згоди, бо вона хотіла завершити конфлікт з ОСОБА_1

Цей протокол дослідження дійсно не є висновком експерта, який повинен відповідати вимогам ст. 102 ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 95 ЦПК України протокол дослідження як письмовий документ, який має значення для правильного вирішення спору, є письмовим доказом.

Посилання представника відповідачки про те, що кровне споріднення повинно доводитись не дослідженням, а виключно генетичною експертизою, не ґрунтується на законі, оскільки, як зазначено вище, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Стороною відповідачів не надано суду доказів на спростування показів свідків та протоколу дослідження від 08.08.2017.

Оглянутими судом речовими доказами: дитячою пелюшкою-кутком, яка зі слів відповідачки належить сину ОСОБА_9, сукнею світлого кольору, сукнею сірого кольору, паском жіночим чорного кольору, зошитом з кулінарними рецептами, які належать відповідачці, що нею визнано, та які перебували у будинку позивача і ним надані до суду, підтверджується, що позивачка перебувала у будинку позивача та залишала свої речі.

Аналізуючи всі наведені вище докази у їх сукупності, а саме: покази позивача у якості свідка щодо наявності статевих стосунків з відповідачкою в період вірогідного зачаття дитини у грудні 2013 року, покази свідків щодо наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стосунків, які зі сторони розцінювались як близькі, протокол дослідження від 08.08.2017, речові докази, а також визнання відповідачкою факту наявності статевих стосунків з позивачем у період зачаття дитини в грудні 2013 року, та відсутність жодного доказу на спростування наведеного, суд приходить до висновку про доведеність батьківства позивача відносно малолітнього ОСОБА_7.

Суд вважає, що позивачем не пропущено передбачений ч.2 ст.129 СК України строк звернення до суду, оскільки ОСОБА_5 визнаний батьком дитини на підставі ст. 126 СК України лише 11.05.2016, а позов подано 24.06.2016.

Окрім того, суду не надано доказів, що позивач дійсно міг дізнатися про своє безперечне батьківство з народження дитини. Так, з пояснень позивача, допитаного у якості свідка, вбачається, що він припускав своє батьківство, але оскільки відповідачка мала статеві стосунки з іншими чоловіками та називала батьком ОСОБА_9 - ОСОБА_10, він не знав про це до вересня 2015 року.

Посилання представника відповідачки на те, що у позові вказано, що з вересня 2014 року відповідачка стверджувала про його батьківство, спростовується письмовими поясненнями до позовної заяви від 22.08.2017, у яких позивачем застережена описка. Обидва документи підписані позивачем.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Отже, враховуючи доведеність батьківства позивача, є обґрунтованими вимоги про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про ОСОБА_5 як про батька, та вимоги про внесення змін до актового запису про народження, зазначивши батьком дитини позивача.

Відповідно до ст. 147 ч.1 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька, тому є також обґрунтованими вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини шляхом зміни по батькові з «ОСОБА_15» на «ОСОБА_18».

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги про зміну прізвища дитини з «ОСОБА_16» на «ОСОБА_17», оскільки відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків, якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Враховуючи, що питання відносно прізвища дитини зазначено у позові у зв'язку з вимогами про визнання батьківства, та, як окремий предмет спору, сторонами не розглядалось, то суд вважає наразі відсутніми підстави для задоволення цих позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Тривалість судового розгляду цієї справи обумовленанеможливістю автоматизованого розподілу справи через відсутність у суді суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства з 23.09.2016 по 16.08.2017.

На підставі викладеного, ст. 129 СК України, керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України в редакції від 03.10.2017, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання батьківства задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 року в с.Климівка Карлівського району Полтавської області, громадянина України, батьком малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, вчиненого виконавчим комітетом Климівсткої сільської ради Карлівського району Полтавської області 22 вересня 2014 року за №1 зі змінами від 11.05.2016, виключивши відомості про ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, як про батька дитини; в графі «відомості про дитину» змінити по-батькові дитини з «ОСОБА_15» на «ОСОБА_18», ім'я, дату та місце народження залишити без змін; в графі «відомості про батька» батьком записати ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 року в с.Климівка Карлівського району Полтавської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати Карлівському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Карлівський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено 25 січня 2018 року, повне рішення суду складено протягом 10 днів з урахуванням вихідних днів - 05 лютого 2018 року.

Суддя: І.В. Лизенко