Провадження №22-ц/772/432/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Слободяник Т. В.
Доповідач :Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 рокуСправа № 140/655/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.

суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження справу 140/655/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2016 року,

встановив:

В березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 06 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNH4KS20320324, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 2619,25 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 19 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 48208,27 грн., яка складається з 738,23 грн. - тіло кредиту, 12619,07 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 32079,16 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина), 2271, 82 грн. (процентна складова).

Виходячи з чого, просив стягнути з відповідача 48208, 28 грн. заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість в сумі 48208, 28 грн., судові витрати 1378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що заяву позичальника № DNH4KS20320324 від 06 листопада 2006 року він не підписував, не отримував кредитні кошти та не використовував їх, у 2006 році ним були втрачені документи, в тому числі паспорт, про укладений кредитний договір йому нічого не відомо. Крім того, додана до заяви позичальника копія Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» («Стандарт») не містить підпису позичальника, дату їх прийняття, та з них не вбачається, що саме ці умови діяли на момент підписання заяви. Водночас з 07 листопада 2007 року почався перебіг строку позовної давності, тобто позивач звернувся до суду з позовом, з порушенням вимог ст. ст. 257, 258 ЦК України.

У строк, визначений судом, позивач відзив на апеляційну скаргу не надіслав.

02 березня 2018 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності, та врахування правового висновку Верховного Суду України, висловленого в постанові від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог позивача належними та допустимими доказами, та наявність підстав для задоволення їх в повному обсязі.

З такими висновками суду погодитися неможливо.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що 06 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») шляхом підписання заяви позичальника № DNH4KS20320324 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 2619, 25 грн. на строк 12 місяців по 06 листопада 2007 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,09 % щомісячно на суму залишку заборгованості по кредиту, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти, в обумовлених в заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам ( далі- Умов) строки, а також сплатити комісію, яка зазначена в Умовах.

Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати , за який приймається період з «12» по «19» число кожного місяця шляхом сплати щомісячного платежу в сумі 249, 49 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з Умовами.

В заяві позичальника сторони обумовили, що згідно з п. 4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Підписуючи заяву, позичальник погодився, що ця Заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір. Підтвердив, що вся надана ним інформація достовірна.

Пунктом 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що при порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

Згідно з п. 5.3 зазначених Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань з кредитним договором, утворилася заборгованість, яка згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 19 лютого 2016 року становить 48208, 28 грн., яка складається з 738,23 грн. - тіло кредиту, 12619,07 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 32079,16 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина), 2271, 82 грн. (процентна складова).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом, однак помилково стягнув пеню і штрафи, які передбачені п.п. 5.1, 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Зазначені Умови не містять підпису відповідача.

Водночас суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати неустойки (пені та штрафу) в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Виходячи з чого, вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 32079, 16 грн. та штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 2271, 82 грн. ( процентна складова) не підлягають до задоволення.

Посилання відповідача на те, що у заяві позичальника міститься підпис, який йому не належить, кредитні кошти він не отримував та не використовував не приймаються до уваги, оскільки кредитний договір від 06 листопада 2006 року відповідно до вимог ст. 207 ЦК України є укладеним, а дійсність цього правочину не є предметом розгляду цієї справи.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Також не можуть бути задоволені вимоги відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частин першої, шостої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції не може бути підставою для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

З урахуванням того, що питання застосування строку позовної давності не було предметом розгляду судом першої інстанції, подана ОСОБА_2 заява не може бути розглянута апеляційним судом.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про стягнення пені та штрафів, оскільки судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволені вимог в цій частині.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2016 року в частині стягнення пені у розмірі 32079 (тридцять дві тисячі сімдесят дев'ять) грн. 16 коп., штрафів: 500 (п'ятсот) грн. - фіксована частина та 2271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) грн. 82 коп.- процентна складова за кредитним договором № DNH4KS20320324 від 06 листопада 2006 року та в частині стягнення судового збору у розмірі 1378 грн. скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» р/р №3111, МФО 305299, 0 судовий збір в розмірі 381, 81 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» р/р №3111, МФО 305299, 0 на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 1494, 30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом: