АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/1558/13-ц 22-ц/774/751/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/1558/13-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони : позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року , яке ухвалено суддею Рунчевої О.В. у м. Нікополі,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що відповідно укладеного 05 листопада 2012 року договору позики, яка оформлена відповідачем ОСОБА_2 розпискою, вона отримала від позивача ОСОБА_1 у борг грошові кошти в сумі 24871грн., які зобовязалася повернути в строк до 08 лютого 2013 року. Розписка була написана ОСОБА_2 власноруч, без будь-якого примусу. Відсотки за користування позикою умовами розписки передбачені не були. У звязку із тим, що відповідач кошти не повернула позивач просив суд стягнути з відповідача отримані кошти 24871грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу 24871грн. та судові витрати 249 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2014 року за заявою відповідача заочне рішення від 14 травня 2013 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції-29742,45 грн., трьох відсотків річних-33581,.42 грн. , відсотків на рівні облікової ставки НБУ-17799,21 грн.,а всього 66994,08 грн. та судові витрати.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення суми боргу 66994 грн. та компенсацію судових витрат 669,94 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення суми боргу у розмірі 12871 грн., інфляційних витрат в розмірі -20742,45 грн.,трьох відсотків річних 3581,42 грн., відсотків на рівні облікової ставки НБУ у розмірі -17799,21 грн.

Зокрема вважає, що суд порушив ст.61 Конституції України стягнув 3 % річних та відсотки на рівні облікової ставки НБУ, двічі притягнув її до відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Судом не враховане добровільне перерахування на рахунок позивача коштів у розмірі 12000 грн., проте він відмовився їх отримати. Судом не дотримано принципу справедливості, оскільки загальний розмір заборгованості, стягнутий судом втричі перевищує розміру отриманих за розпискою коштів.

Судом порушено вимоги процесуального законодавства, щодо своєчасного виготовлення повного тексту судового рішення.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

Справа розглядається в порядку ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із обовязку відповідача ОСОБА_2 повернути кошти за розпискою, а також стягнув індекс інфляції, 3% річних за порушення виконання грошового зобовязання та відсотки за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ, оскільки інший розмір не обумовлений розпискою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 листопада 2012 року між сторонами укладено договір позики, у вигляді розписки, згідно тексту якої, ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 24 871 грн., та зобовязалася повернути їх до 08 лютого 2013 року. На підтвердження отриманих від позивача зазначених коштів відповідач написала розписку від 05 листопада 2012 року (а.с.103).

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочених суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Факт укладення договору позики та отримання в борг грошових коштів доведений матеріалами справи та визнаний відповідачем.

Колегія суддів погоджується із розміром відсотків на рівні облікової ставки НБУ та розміром інфляційних витрат визначених судом першої інстанції, судом перевірено правильність наведеного розрахунку позивачем.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Колегія суддів вважає хибними доводи апеляційної скарги відповідача, щодо неврахування судом положення ст.61 Конституції України та притягнення її до подвійної відповідальності за порушення грошового зобовязання, оскільки стягнення відсотків за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ та трьох відсотків річних за порушення виконання грошового зобовязання не є одним видом відповідальності та мають різну правову природу.

Також безпідставні доводи апеляційної скарги в частині збільшення розміру боргу втричі, оскільки тривалий час, більше ніж чотири роки відповідач не виконувала обовязку з повернення коштів, отриманих в позику, що призвело до збільшення розміру боргу з урахуванням індексу інфляції, відсотків за користування коштами.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції строку виготовлення повного тексту судового рішення, не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки не призвело до порушення її права на апеляційне оскарження.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга на підставі положення п.1ч.1 ст.374 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: