Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду звернулась позивачка ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона і відповідач мають спільного неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Шлюб між сторонами розірвано ще до народження сина. ОСОБА_2 ухиляється від батьківських обов'язків по вихованню сина протягом тринадцяти років. Піклування про неповнолітнього ОСОБА_3, його виховання та матеріально-побутове забезпечення здійснює позивачка. А тому вона просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_4.

Позивачка та її представник в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Представник третьої особи направив до суду заяву, в якій просить проводити судовий розгляд за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

При розгляді справи про позбавлення батьківських прав суд виходить з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України; ЗУ "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р., Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно законодавству України.

Положення статті 141 СК України, визначає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Однією з підстав позбавлення батьківських прав, передбачених ст.164 СК України, є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", яка не втратила чинність, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 /а.с. 7/.

В ході обстеження умов проживання, згідно акту від 15 вереся 2017 року, неповнолітній ОСОБА_3 проживає в задовільних житлово-побутових умовах, стосунки в сім'ї теплі, взаємні.

Згідно довідки про місце проживання та склад сім'ї, наданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області № 2043 від 04.09.2017 року, позивачка ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1, разом зі своїм неповнолітнім сином, ОСОБА_3, дочкою ОСОБА_5 та малолітнім онуком ОСОБА_6 /а.с. 11/.

Як вбачається зі змісту характеристики, ОСОБА_3 є учнем 9-В класу Білоцерківської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 7. У цій школі навчається з 1-го класу, характеризується позитивно /а.с. 12/.

Згідно довідки № 01-11-234 від 07.07.2017 року, виданої керівництвом дитячо-юнацького клубу «Надія» Центру дитячо-юнацьких клубів «Дивосвіт», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом трьох років відвідує вказаний клуб /а.с. 10/.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виховання сина, його духовним розвитком не цікавиться, вихованням не займається.

Крім цього відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Наведене підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 5099196 від 01.08.2014 року, згідно якої ОСОБА_2 станом на 01.08.2014 р. має заборгованість по несплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, що складає 10 500 грн.

Встановлені по справі обставини свідчать про те, що відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування свого сина, що негативно впливає на його фізичний та духовний розвиток як складову виховання, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти.

А тому суд, з урахуванням всього наведеного, вважає за можливе позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, оскільки він ухиляється без поважних причин від виконання своїх батьківських обов'язків та на підставі його письмової заяви про визнання позову.

При цьому суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав /а.с. 15-16/.

Також, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України він має право звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни його поведінки та обставини, що були підставою для позбавлення його батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 150, 155, 164 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ЗУ «Про охорону дитинства» ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 206, 258-259, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. М. Кошель