ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року

м.Суми

Справа №577/5400/17

Номер провадження 22-ц/788/309/18

Апеляційний суд Сумської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересовані особи: Конотопська міська рада Сумської області, ОСОБА_2, Комунальне підприємство «Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області у складі судді Семенюк О.М. від 26 грудня 2017 року, постановлену у м. Конотопі,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

22 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що заявник у справі є власником квартири № 1 з надвірними спорудами та будівлями, яка фактично складає половину будинку АДРЕСА_1. Власником квартири № 2 у цьому ж будинку є ОСОБА_2

Ураховуючи, що частина будинку значиться квартирою, заявник позбавлена можливості вільно володіти і розпоряджатися власністю, зокрема здійснити прибудову.

Просила з метою визнання у майбутньому квартири самостійним будинком встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити, що ідеальна частка квартири № 1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 і знаходиться в будинку АДРЕСА_1, 51/100 частин цього будинку.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 повернуто на підставі пункту 7 частини четвертої статті 185 ЦПК України, оскільки до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору.

У січні 2018 року ОСОБА_1, не погоджуючись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд, повертаючи заяву, не урахував звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, і відсутність спору у даній справі, тобто, вжиття заходів досудового врегулювання спору виключається.

Заінтересовані особи не подали у письмовій формі відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд, визначені частиною першою ст. 315 ЦПК України.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК).

За правилом частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Повертаючи заяву ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався пунктом 7 частини четвертої статті 185 ЦПК України і виходив з того, що заявником не додано до заяви доказів досудового врегулювання спору з Конотопською міською радою щодо визначення ідеальної частки (51/100 частин будинку) належної заявнику квартири №1 у житловому будинку АДРЕСА_1.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду не можна з наступних підстав.

Основні положення досудового врегулювання спору визначено частиною першою статті 16 ЦПК України, а саме: сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов'язковими згідно із законом.

Тобто, заходи досудового врегулювання спору у разі його наявності вживаються сторонами за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов'язковими згідно із законом.

Проте суд першої інстанції, повертаючи заяву з тих підстав, що до неї не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадках, коли такі заходи є обов'язковими згідно із законом (п. 7 ч. 4 ст. 185 ЦПК України); не зазначив в ухвалі закон, згідно із яким такі заходи є обов'язковими у даній справі; а також не з'ясував, чи вживаються такі заходи у справах окремого провадження.

Крім того, при постановленні ухвали про повернення заяви суд належним чином не перевірив, чи не пов'язується встановлення факту, щодо якого подано заяву в порядку окремого провадження, з наступним вирішенням спору про право, оскільки за правилом частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

За таких обставин суд апеляційної інстанції визнає наведені в апеляційній скарзі доводи частково обґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про повернення заяви передчасним.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Установивши, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, суд апеляційної інстанції скасовує оскаржену ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, п. 6 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2017 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І.Криворотенко