Справа № 315/1178/17
Номер провадження № 2/315/20/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Романько О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сухової С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

06.10.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 75 444, 84 грн., в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.06.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Далі в позові зазначив, про те, що при зміні кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, згідно доданих до позовної заяви копій Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку».

При укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як зазначив позивач далі у позові, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг.

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по картрахункам.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.+5 % від суми позову.

Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала.

Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Умов та правил надання банківських послуг боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку, зокрема, з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

На підставі п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків.

Згідно п. 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Згідно п. 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та /або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 31.08.2017 року має заборгованість у розмірі 75 444,84 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 7881,44 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом - 60 246,32 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3248,28 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3598,80 грн..

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язань і заборгованість за договором не погашає.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Свої вимоги позивач обґрунтовує ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст. 629, 1050, 1054 ЦК України.

Прохає суд стягнути з відповідача на користь позивача 75 444,87 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. - судовий збір.

13.12.2017 року через канцелярію суду представником відповідача за довіреністю ОСОБА_3 в порядку діючого на той час ЦПК України (в редакції 2004 року) було подано заперечення на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якій зазначено, що 10.06.2010 року між позивачем та відповідачем було укладений кредитний договір, відповідно до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» було видано відповідачеві кредит у розмірі 10 000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із відсотковою ставкою у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до позовних вимог позивача заборгованість за зазначеним вище договором станом на 31.08.2017 року складає 75 444, 84 грн., з яких: 7881,44 грн - заборгованість за кредитом, 60246,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3248,28 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також суми штрафів - 500 грн (фіксована частина) та 3568,80 грн. (процентна складова).

Позивачем наданий суду розрахунок заборгованості з якого вбачається, що відповідач здійснила останній обов'язковий щомісячний платіж в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом 08.11.2014 року, в сумі 1948,38 грн.

З розрахунку також вбачається, що з 01.09.2014 року позивачем було збільшено розмір ставки для нарахування процентів до 34,80% річних, а з 04.04.2015 року позивачем було збільшено розмір ставки для нарахування процентів до 43,20% річних.

При цьому вказаний розрахунок свідчить про те, що збільшення відсотків за користування кредитом було здійснено в односторонньому порядку. Доказів щодо правомірного збільшення відсотків позивачем не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції від 24.07.2014 року) фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Отже, процентна ставка за кредитним договором № б/н від 10.06.2010 року за користування кредитом за період з 01.09.2014 року по 01.04.2015 року збільшена з 30% до 34,80%, а з 01.04.2015 року до 43,20% позивачем в односторонньому порядку, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції від 24.07.2014 року) і не ґрунтується на законі.

Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Оскільки позивачем було збільшено розмір процентів в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства, а тому проценти на прострочену заборгованість слід розраховувати, виходячи з 30% на рік, на суму заборгованості за кредитом 9412,66 грн. за період з 01.09.2014 року по 31.08.2017 року, тобто за 1095 днів, що складає 8471,39 грн. (9412,грн. х 30,00%:365х1095 днів).

Разом з цим необхідно врахувати, що відповідачкою 08.10.2014 року (1506,46 грн.) та 08.11.2014 року (1948,58 грн.) було сплачено суму погашення за наданим кредитом, що разом складає 3454,84 грн..

Отже, з врахуванням сплаченої суми погашення 3454,84 грн., проценти на прострочену заборгованість слід стягнути в сумі 5016,55 грн. (8471,39 грн. - 3454,84 грн.). Відповідно й штраф (процентна складова) підлягає стягненню у розмірі 5% від суми заборгованості за кредитом станом на 25.11.2014 року (7881,44 грн.*5% - 394,07 грн.); заборгованості за відсотками (5016,55 грн.*5%-250,83 грн.) та заборгованості з комісії (3248,28*5% - 162,41 грн.), що становить 807,31 грн..

Таким чином, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 16 953,58 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7881,44 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 5016,55 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3248,28 грн., штрафи - 500 грн. (процентна частина) та 807,31 грн. (процентна складова). Прохала позовні вимоги позивача задовольнити частково. (а. с. 55-56).

24.01.2018 року через канцелярію суду від представника позивача за довіреністю ОСОБА_3 надійшла заява, в якій вона прохала застосувати позовну давність (спеціальну) до вимог позивача (а.с.71).

В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тексті позовної заяви та в доданому до позову клопотанні вх. № 4678 від 06.10.2017 року прохали розглядати справу за відсутності представника позивача. На позовних вимогах наполягають у повному обсязі. Проти заочного рішення по справі не заперечують (а.с. 3, 5 на звороті).

Відповідач та її представник за довіреністю в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені відповідно до повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 50, 54, 64, 65), причини неявки не повідомили.

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 24.09.2005 року між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, було зареєстровано шлюб, на підставі чого було видано свідоцтво серії НОМЕР_2 та внесено відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян за № 107505843 від 24.09.2013 року, відповідно до копії актового запису про шлюб № 02 від 24.09.2005 року, складеного Малинівською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області та наданому Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області за вих. номером № 3499/17.18-04-33 від 22.11.2017 року (а. с. 48, 49).

Згідно рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 30.07.2014 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було розірвано. При оформленні розірвання шлюбу в органах ДРАЦСу ОСОБА_5 відновлено прізвище «Черняєва» (а. с. 66).

Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місць проживання УДМС України в Запорізькій області від 18.10.2017 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та змінила своє прізвище на «Черняєва» (а. с. 44).

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір № б/н від 10.06.2010 року, відповідно до анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанк» від 10.06.2010 року. Відповідно до цього відповідач 10.06.2010 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 10 000 грн., що також підтверджується Довідкою про умови кредитування та обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 9, 10).

У вказаній анкеті-заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанк» від 10.06.2010 року, відповідач не зазначила про отримання бажаного кредитного ліміту. Своїм підписом на заяві підтвердила своє ознайомлення та згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с. 9).

Факт підписання заяви та отримання кредитної картки відповідачем сторонами не оспорювались.

Відповідач отримала кредит, що підтверджується її підписом в заяві позичальника (а.с.9). Також, це не спростовано відповідачем у запереченнях на позов.

Матеріали справи містять довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем 10.06.2010 року. За змістом даної довідки ОСОБА_6 погодилася з: відсотковою ставкою 2,5 % на місяць; розміром щомісячного платежу 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн.; строком внесення платежу до 25 числа місяця, що слідує за звітним; пенею, яка складається з пені 1 та пені 2; штрафами 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту (а.с.10).

Відповідач порушила зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-8).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати всієї суми кредиту.

Стаття 1050 ЦК України передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідач, зобов'язана згідно кредитного договору погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим відсоткам, порушила зобов'язання по його поверненню, відсотків за його користування, так як сплачувала його не в повному розмірі, чим допустила неналежне виконання зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування.

На підставі п. 1.1.5.2 Умов та правил надання банківських послуг неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов'язань за даним Договором.

Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2, 1.1.6.2.1 Умов та правил надання банківських послуг, зміни до них вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, розміщення інформації у відділеннях Банку (а.с.21).

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Умов та правил надання банківських послуг відповідач доручила Банку списувати з картрахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Байку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань згідно п.п. 2.1.1.3.5, 2.1.1.12.9 Договору, Боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку, зокрема, з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання) (а.с.28 на звороті-33).

Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором (а.с.29,33).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 7881,44 грн. (тіло кредиту) не підлягає до задоволення.

Позовна давність з 10.06.2010 року по 29.09.2014 року, що становить 1460 днів.

Так розмір заборгованості відповідача по тілу кредиту станом на 01.09.2014 року на момент зміни відсоткової ставки з 30% до 34, 80% становить 9412,66 грн.

При цьому, судом також враховуються останні платежі з боку відповідача, які вона здійснила 08.10.2014 року на суму 1506,46 грн. та 08.11.2014 року на суму 1948,58 грн., 28.04.2015 року на суму 1,72 грн..

Таким чином, сума заборгованості за тілом кредиту становить: 5956,10 грн. = (9412,66 грн. - 1506,46 грн. -1948, 38 грн. - 1,72 грн.)

Оскільки позивач звернувся до суду 06.10.2017 року, про що свідчать вхідний номер, то суд констатує, що звернення позивача до суду з приводу стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками відбулось в межах строку позовної давності.

Щодо відсотків за користування кредитом суд виходить з наступного.

Загальна сума відсотків за користування кредитними коштами складається з суми відсотків нарахованих з залишків поточної та простроченої заборгованості за кредитом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як роз'яснено у абз. 3 п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання про правомірність підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентною ставкою суди повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку визначеному частиною 6 статті 1056-1 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2, 1.1.6.2.1 Умови та правила надання банківських послуг (далі за змістом Умови), зміни до них вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, розміщення інформації у відділеннях Банку

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.3 Умов до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Відповідно до п. 2.1.1.5.4 Умов при незгоді зі змінами Правил та /або тарифів банку клієнт зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити заборгованість, що утворилася перед банком, в тому числі заборгованість, що утворилася протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю та його довіреним особам.

Згідно із ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу) за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до правової позиції ВСУ від 11.10.2017 року № 6-1374цс17, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідно до вимог Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (яка діяла на час збільшення процентної ставки, але втратила чинність з 10.06.2017 року), при зміні процентної ставки банк мав надати відповідачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Згідно п. 2.4. вказаної Постанови, банк зобов'язаний отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Відповідно до п. 3.1 зазначеної Постанови банк зобов'язаний в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. Враховуючи те, що зі зміною процентної ставки змінилась сукупна вартість кредиту, позивач повинен був надати відповідачу всю інформацію стосовно вартості з урахуванням зміненої процентної ставки.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Даних про сам факт надіслання повідомлення про збільшення простроченої процентної ставки за період з 01.09.2014 року з 30 % до 34,80 %, а в період з 01.04.2015 року до 43,20% річних позивачем не надано взагалі. А також, позивач не довів факт його вручення адресатові під розписку.

Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України суд приходить до висновку, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення і передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов, проте, банк не дотримався установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, збільшив розмір процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку після набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, то такі дії відповідача слід визнати неправомірними.

З наведеного слідує, що зміна банком в односторонньому порядку відсоткової ставки за користування кредитом є незаконною.

Суд, оцінюючи докази, надані позивачем щодо укладення кредитного договору № б/н від 10.06.2010 року, виходить з того, що позов в частині надання відповідачу кредиту за договором саме в сумі 10 000 грн. не підтверджується анкетою-заявою позичальника, що міститься на (а.с.9), однак підтверджена розрахунком заборгованості за договором б/н від 10.06.2010 року, поданому позивачем та не заперечується і визнається відповідачем в поданому її представником запереченні.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За таких обставин, суму заборгованості за тілом кредиту, яку позивач наводить в розрахунку за кожний визначний звітний період, суд не вважає обґрунтованою та такою, що нарахована вірно.

Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, відкрив на ім'я відповідача банківський рахунок та надав картку, зарахувавши на картковий рахунок кредитні кошти. Відповідач отримала кредитні кошти на картковий рахунок та користувалась ними, але свої зобов'язання за договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим у неї перед банком утворилась заборгованість визначена розрахунком заборгованості.

Суд приймає до уваги обставину, на яку посилається в запереченнях відповідач: а саме збільшення відсотків за користування кредитом за період з 01.09.2014 року по 01.04.2015 року з 30 % до 34,80 %, а з 01.04.2015 року до 43,20 % позивачем в односторонньому порядку як встановлену, так як остання підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 6-8).

Судом встановлено, що процентна ставка за кредитним договором № б/н від 25.05.2011 року за користування кредитом за період з 01.09.2014 року по 04.04.2015 року збільшена з 30 % до 34,80 %, а з 04.04.2015 року до 43,20 % в односторонньому порядку позивачем, що суперечить вимогам ч.3 ст.1056-1 ЦК України (в редакції від 24.07.2014 року), а тому не ґрунтується на законі.

Таким чином розмір заборгованості за процентами повинна визначатися з відсоткової ставки в розмірі 30% наступним чином.

Загальна сума відсотків за користування кредитними коштами складається з суми відсотків нарахованих з залишків поточної та простроченої заборгованості за кредитом.

Судом розмір відсотків на залишок простроченої заборгованості розраховується за формулою: сума заборгованості за кредитом, з якої нараховуються проценти (стовпчик № 3 розрахунку) х розмір процентної ставки (стовпчик № 7 розрахунку) / 365 (кількість днів у календарному році) х кількість днів прострочення (стовпчик № 2 розрахунку).

9412,66 грн. (01.09.2014 року)*30%:365 днів*1095 днів (загальна позовна давність) = 8471,99 грн..

8471,39 грн. - 1873,62 грн. (сума погашених процентів за період з 01.09.2014 року по 31.08.2017 року (11 стовпчик)) = 6597,77 грн..

Таким чином, у дев'ятому стовпчику розрахунку заборгованості, що наданий позивачем (а. с. 6-8), визначена заборгованість по процентам за окремий період.

Загальна сума процентів визначена судом, за вказаний в розрахунку період, при застосуванні єдиної ставки в розмірі 30 % становить - 6597,77 грн. (з урахуванням положень про позовну давність).

Щодо заборгованості за пенею та комісією, а також суми штрафів.

Відповідно до довідки про умови кредитування комісія за даним зобов'язанням не передбачена (а.с.10).

Вирішуючи питання щодо стягнення пені та штрафів за забов'язаням суд виходить з такого.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав, або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі 6-2003цс15 зазначено, що відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі встановленому тарифами договору (а.с.30).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003цс15 та постанові від 11.10.2017 року по справі № 6-1374цс17.

Враховуючи зміст вказаних пунктів кредитного договору, суд вважає, що в даному випадку штраф у вигляді штрафів (фіксована частина та процентна складова) і пеня, нараховані в один і той же період, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, що свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог про стягнення штрафів, як різновиду неустойки у зв'язку з їх необґрунтованістю та невідповідністю вимогам ст. 61 Конституції України (подвійна відповідальність за одне й те саме порушення), проте вимоги про стягнення пені є обґрунтованими, оскільки відповідач дійсно допустив прострочення зобов'язань за кредитним договором в частині тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, що має наслідком нарахування пені.

Суд зазначає, що представник відповідача в поданій заяві просив застосувати спеціальну позовну давність, яка може бути застосована виключно до обґрунтованих вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За правовою позицією по справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року Верховний Суд України вказав, що за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Тобто пеня розраховується за останні 12 місяців, які передували зверненню з позовом до суду.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем обрахована сума пені поза межами строку позовної давності, що встановлена п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, а тому суд вважає такою, що заява представника відповідача про застосування до спірних відносин норм щодо спеціальної позовної давності обґрунтованою.

Розмір тієї пені, яка нараховувалась позивачем, первісно складав 1% від суми заборгованості, але не менше 30,00 грн. на місяць.

В подальшому Наказом СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року мінімальний розмір пені був змінений до 50,00 грн. в місяць у разі виникнення прострочки на суму від 100,00 грн. Наказом СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року у разі виникнення прострочення на протязі одного місяця сплачується пеня в розмірі 50,00 грн.; у разі виникнення прострочення другий місяць поспіль сплачується пеня в розмірі 100,00 грн.

Будь-яких причин, які свідчать про поважність пропуску позивачем строку позовної давності, передбаченого ст. 258 ЦК України стосовно вимог про стягнення пені, позивач не навів.

Відмова у вимогах у зв'язку з пропуском позовної давності є самостійною підставою, яка може бути застосована лише в частині обґрунтованих вимог. У разі, якщо заявлені вимоги безпідставні по суті, то суд має відмовляти у задоволенні таких вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Позов подано 06.10.2017 року. Розрахунок позивачем наведено станом на 31.08.2017 року. Пеня підлягає стягненню за період з 06.10.2016 по 06.10.2017 року, як визначено по 100 грн. в місяць. Тому, загальний розмір пені складає - 1200 грн..

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи заперечення відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.06.2010 року в сумі 13754 грн., яка складається з наступного: 5956,10 грн. - заборгованість за кредитом; 6597,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1200 грн. - пеня.

А тому, позов підлягає частковому задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами.

Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом задоволено вимоги частково, а саме з заявленої суми 75 444,84 грн. задоволено вимоги на суму 13 753,87 грн., тобто на 18,23 %, з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, що складає 291,68 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 77, 81, 83, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на р/р 3111 (для погашення заборгованості та судових витрат) в Дніпропетровському РУ «ПриватБанк», , МФО 305299, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, заборгованість на загальну суму 13753,87 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 5956,10 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6597,77 грн., 1200 грн. - пеня, також в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 291,68 грн., а всього 14 045 (чотирнадцять тисяч сорок п'ять) гривень, 55 копійок.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Повний текст рішення складено 31.01.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області через Гуляйпільський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. О. Романько