МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Пр.№2/521/1454/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Пасічник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого відділення дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про зобовязання проводити виплати, повязані з нещасним випадком та здійснити їх перерахунок,

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до Виконавчого відділення дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі (далі Відділення фонду), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси (далі УПФ України в Малиновському районі м. Одеси) посилаючись на те, що з 01 жовтня 1990 року він працював на посаді начальника відділу охорони та техніки безпеки обєднання «Одесахозвинпром». 16 травня 1991 року під час виконання службових обовязків, перебуваючи у відрядженні, він потрапив у ДТП, в якому отримав травму, про що було складено акт №1 за форми Н-1 від 21 травня 1991 року. Унаслідок нещасного випадку на виробництві він був визнаний інвалідом 3 групи та йому було встановлено 60 % втрати професійної працездатності. Після набуття в травні 1991 року права на отримання щомісячного відшкодування шкоди у звязку з отриманою травмою, йому було призначено щомісячне відшкодування шкоди, яке виплачувалося підприємством до березня 2002 року.

14 березня 2002 року відповідно до акту приймання-передачі від агропромислового обєднання «Одесавинпром» до відділення ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Приморському районі м. Одеси була передана його особова справа як потерпілого на виробництві. При цьому розмір його середньомісячної заробітної плати станом на 01 березня 2002 року складав 136,43 грн., а сума щомісячного страхового відшкодування на момент передачі складала 81,86 грн. В 2002 році ОП «Одесавинпром» на підставі приписів Територіальної державної інспекції праці від 07 травня 2002 року №38 та від 12 липня 2002 року №6767 було проведено з 1 квітня 2001 року перерахунок розміру страхової виплати та передано до Відділення фонду для продовження виплати раніше призначеного розміру відшкодування шкоди, по акту прийняття передачі №767 від 02 вересня 2002 року нову довідку про заробітну плату.

В свою чергу Відділення фонду відповідно до діючого законодавства з урахуванням вимог приписів Територіальної державної інспекції праці продовжило страхові виплати з розміру середньомісячної заробітної плати 189,00 грн., а сума щомісячного відшкодування склала 113,40 грн., які відповідач сплачує йому до цього часу.

Позивач зазначає, що він має право на отримання страхових виплат та їх індексацію відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в порядку, передбаченому п. 19, 20 Постанови КМУ від 26 вересня 2001 року №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», але відповідач відмовляється здійснити йому перерахунок страхових виплат, у звязку з відсутністю даних щодо його посадового окладу, що на його думку є незаконним.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд зобовязати ОСОБА_3 соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань в Україні в Малиновському районі м. Одеси проводити виплати, повязані з нещасним випадком та здійснити їх перерахунок, виходячи із місячної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою) в галузі, але не менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, з проведенням індексації сум страхових внесків з 01 січня 2001 року по день винесення судового рішення по справі; відновити строк звернення до суду, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача, діюча за довіреністю від 09 січня 2018 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні. Раніше надала до суду письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначила, що ОСОБА_2 перебуває у Відділенні фонду у м. Одесі на обліку з 14 березня 2002 року та отримує страхові виплати відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили страту працездатності. Вказувала, що позивачу та його представнику неодноразово направлялись відповіді щодо перерахування виплат, які надаються потерпілому. Вказувала, що відповідно до прикінцевих положень Закону України №1195-ХІV, передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку, або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюються підприємствами до ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків по акту.

Пунктом 2 Інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції ОСОБА_3 документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сімї на страхову виплату, затвердженої постановою Правління ОСОБА_3 від 20 квітня 2001 року №10, передбачено, що відділення виконавчої дирекції фонду приймають документи на тих працівників (членів їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року та право яких встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання. При цьому до відділення ОСОБА_3 у м. Одесі не надходили документи, які були вказані раніше та відповідно до яких, може бути призначений перерахунок страхових виплат потерпілому, як передбачено листом Міністерства праці та соціальної політики України від 22 листопада 2002 року, з підстав чого відповідач просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 61-63).

Представник третьої особи: Управління пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надало до суду клопотання, згідно якого просило розглянути справу за її відсутність (а.с. 143).

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (Закон України №1105-XIV (до 01 січня 2015 року - Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили страту працездатності»)) в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, Законом України «Про охорону праці», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі наказу Генерального директора обєднання «Одесахозвинпром» №132 від 01 жовтня 1990 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду начальника відділу охорони та техніки безпеки обєднання «Одесахозвинпром», що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 127).

З матеріалів справи вбачається, що 16 травня 1991 року, під час виконання службових обовязків ОСОБА_2 отримав травму, про що складено акт №1 форми Н-1 від 21 травня 1991 року.

В результаті нещасного випадку ОСОБА_2 була встановлена 3 група інвалідності з втратою 60% працездатності, що підтверджується актом МСЕК від 22 лютого 1996 року №007689.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2004 року були задоволенні позовні вимоги прокурора Приморського району м. Одеси та стягнуто з Одеського агропромислового обєднання «Одесавинпром» на користь ОСОБА_2 заборгованість по страховим виплатам у розмірі 3381, 58 грн. (а.с. 18-19, 127).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже обставини отримання позивачем групи інвалідності та втрати працездатності внаслідок виконання службових обовязків, працюючи в обєднанні «Одесахозвинпром» є преюдиційним фактом та не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 28 Закону України №1105-XIV (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону ОСОБА_3 виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

За положеннями зазначеного Закону у вигляді страхових виплат відшкодовується шкода особам, які застраховані від нещасного випадку відповідно до цього Закону, та особам, право яких на отримання відшкодування шкоди, заподіяної їм унаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, повязаних із виконанням ними трудових обовязків, було встановлено раніше згідно з відповідним законодавством СРСР, Української РСР або України. У разі смерті зазначених потерпілих право на страхові виплати належить членам їхніх сімей та утриманцям.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці» (в редакції від 21 листопада 2002 року) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або у разі смерті працівника, здійснюється ОСОБА_3 відповідно до Закону України №1105-XIV.

Особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, ОСОБА_3 сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку (пункт 2 статті 7 «Прикінцевих положення» Закону України №1105-XIV, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин).

Уся заборгованість із відшкодування зазначеної матеріальної та моральної шкоди виплачується потерпілим на виробництві та членам їхніх сімей (утриманцям) роботодавцями, а в разі їх ліквідації без створення правонаступника ОСОБА_3. Спори, що виникають із приводу заборгованості, повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на відшкодування шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що ОП «Одесавинпров» з 1994 року по лютий 2002 рік здійснювало ОСОБА_2 страхові виплати, що підтверджується довідкою ОП «Одесавинпров» (а.с. 128-130).

Згідно довідки ОП «Одесавинпров» від 26 лютого 2002 року встановлено, що колишньому начальнику служби охорони праці ОСОБА_2 наказом №19 по Орендному підприємству «Одесавинпром» від 08 квітня 1994 року була встановлена щомісячна сума відшкодування шкоди від нещасного випадку у розмірі 367728 карбованців з наступним ростом з урахуванням інфляції: з 01 жовтня 1994 року в 2 раза -735456 крб; з 01 травня 1995 року в 2 раза 1471000 крб; з 01 вересня 1995 року в 1,66 раза 2442000 крб; з 01 лютого 1996 року в 1,34 раза 3274000 крб; з 01 серпня 1996 року 32,74 грн; з 01 січня 1999 року в1,25 раза 40, 93 грн; з 01 січня 2000 року в 2 раза 81,86 грн. (а.с. 22).

Судом встановлено, що Постановою ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 29 березня 2002 року №767/2 ОСОБА_2, який ушкодив здоровя внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 16 травня 1991 року, за час роботи на ОП «Одесавинпром» було продовжено виплату раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку у розмірі 97,66 коп. В постанові вказано, що документи передані особовою справою потерпілого по акту приймання-передачі №767 від 01 березня 2001 року.

Таким чином, саме з 01 березня 2001 року у Виконавчого відділення дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі виник обов'язок по сплаті позивачу страхових виплат та наданню соціальних послуг.

Зі змісту листа Міністерства праці та соціальної політики України від 22.11.2002 р. №010-1202-21 вбачається, що відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків зобов'язані приймати нові довідки про розміри щомісячних страхових виплат у разі, коли ці суми перераховані підприємствами самостійно, за заявами потерпілих, на вимоги державних інспекторів праці, за рішеннями судів через порушення законодавства з питань відшкодування шкоди в період до 1 квітня 2001 року за вимогами нормативних документів, що мали чинність в період до 1 квітня 2001 року.

Підприємства, установи, організації передають до відділень виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків нову довідку за актом прийняття-передачі та копію наказу про перерахунок розмірів щомісячних страхових виплат, які були призначені до 01.04.2001 року.

На підставі цієї довідки відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 зобов'язані прийняти рішення, оформити його новою постановою та провадити щомісячні страхові виплати у новому розмірі.

Встановлено, що 14 березня 2002 року відповідно до акту приймання-передачі від агропромислового обєднання «Одесавинпром» до відділення ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Приморському районі м. Одеси була передана особова справа позивача, як потерпілого на виробництві. При цьому розмір середньомісячної заробітної плати позивача станом на 01 березня 2002 року складав 136,43 грн., а сума щомісячного страхового відшкодування на момент передачі складала 81,86 грн.

Отже, ОП «Одесавинпром» здійснювало позивачу щомісячні страхові виплати по 28 лютого 2002 року.

Постановою ФССНВ та ПЗУ в Приморському районі м. Одеси від 01 березня 2002 року №767/1 потерпілому була продовжена раніше призначена щомісячна виплата у розмірі 81, 86 грн. з 01.03.2002 року. З 01 березня 2002 року перерахована страхова виплата склала 97, 66 грн. (Постанова від 29 березня 2002 року №767/2).

З матеріалів справи вбачається, що у 2002 році ОП «Одесавинпром» на підставі приписів Територіальної державної інспекції праці від 07 травня 2002 року №38 та від 12 липня 2002 року №6767 провело з 1 квітня 2001 року позивачу перерахунок розміру страхової виплати та передало до Відділення фонду для продовження виплати раніше призначеного розміру відшкодування шкоди, по акту прийняття передачі №767 від 02 вересня 2002 року нову довідку про заробітну плату.

Після отримання акту прийняття передачі №767 від 02 вересня 2002 року та нової довідки про заробітну плату, Відділення фонду відповідно до діючого законодавства з урахуванням вимог приписів Територіальної державної інспекції праці продовжило страхові виплати з розміру середньомісячної заробітної плати 189,00 грн., а сума щомісячного відшкодування склала 113,40 грн., які відповідач сплачує йому до цього часу.

З змісту відповіді Відділення фонду №1259 від 22 лютого 2017 року, вбачається, що в результаті перерахування фондом страхових виплат суми страхових виплат складали на 1 квітня 2001 року 113, 40 грн; з 1 березня 2002 року 135, 28 грн., з 01 березня 2014 року складає 985, 67 грн. (а.с. 66, 67, 69-73).

За змістом статті 29 Закону України №1105-XIV перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться в разі: 1) зміни ступеня втрати професійної працездатності; 2) зміни складу сім'ї померлого; 3) підвищення розміру мінімальної заробітної плати у порядку, визначеному законодавством. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Відповідно до ст. 34 Закону України №1105-XIV сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя. Сума щомісячної страхової виплати не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя. У разі коли потерпілому одночасно із щомісячною страховою виплатою призначено пенсію по інвалідності у звязку з одним і тим самим нещасним випадком, їх сума не повинна перевищувати середньомісячний заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоровя. Визначені раніше сума щомісячної страхової виплати та пенсія по інвалідності зменшенню не підлягають. Індексація суми страхової виплати провадиться відповідно до законодавства.

Виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням (стаття 40 зазначеного Закону).

Згідно із частиною першою статті 50 Закону України №1105-XIV ОСОБА_3 несе відповідальність згідно із законодавством за шкоду, заподіяну застрахованим особам внаслідок невиконання, несвоєчасного або неналежного виконання умов страхування, встановлених законодавством.

За статтею 55 цього Закону спори щодо суми страхових внесків, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються в судовому порядку.

Встановлено, що 10 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Управління виконавчої дирекції фонду в Одеській області, посилаючись на то, що відповідно до наказу Генерального директора АП «Одесавинпром» від 08 квітня 1994 року йому певний час виплачувалось відшкодування шкоди, спричиненої здоровю, і на підставі Акту №18 від 12 липня 2002 року, просив перерахувати його посадовий оклад відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 12-13).

З змісту листа Управління виконавчої дирекції фонду в Одеській області від 15 червня 2015 року вбачається, що 14 березня 2002 року згідно акту прийому-передачі до відділення фонду була передана справа ОСОБА_2, як потерпілого на виробництві. Розмір середньомісячної заробітної плати станом на 01 березня 2002 року складав 136,43 грн., а сума щомісячного страхового відшкодування на момент передачі 81, 86 грн.

Крім того, зазначено, що на звернення ОСОБА_2 до Територіальної державної інспекції праці щодо порушення вимог законодавства при нарахуванні сум утраченого заробітку у звязку з ушкодженням здоровя в ОП «Одесавинпром» були проведені перевірки та складено приписи від 07 травня 2002 року №38 та від 12 липня 2002 року та передано по акту прийняття-передачі №767 від 02.09.2002 року нову довідку до відділення фонду. Відділення фонду, з урахуванням вищезазначених приписів, вимог законодавства, продовжило страхові виплати з розміру середньомісячної заробітної плати 189 грн., а сума щомісячного відшкодування склала 113,40 грн.

В подальшому, з першого березня кожного року проводився перерахунок розміру страхової виплати, нараховувалась індексація. Станом на сьогодення, виплата ОСОБА_2 складає 985,67 грн., тобто відділення ОСОБА_3 у повному обсязі виконало вимоги законодавства про загальнообовязкове соціальне страхування (а.с. 14-15).

Таким чином, встановлено, що Відділенням ОСОБА_3 відповідачу з першого березня кожного року проводився перерахунок розміру страхової виплати, та нараховувалась індексація, що підтверджується Постановами ОСОБА_3 від 31 березня 2016 року, 17 лютого 2016 року, 30 листопада 2015 року, 30 жовтня 2015 року, 30 вересня 2015 року, 31 серпня 2015 року, 31 липня 2015 року із зазначенням відповідних розрахунків індексації щомісячної страхової виплати. Дані документи свідчать про здійснення ОСОБА_3 індексації належних позивачу сум (а.с. 66, 67, 69-73).

З матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2015 року ОСОБА_2 повторно звернувся до Відділення фонду з аналогічними вимогами, але 06 листопада 2015 року отримав відповідь, в якій вказано, що у Відділення фонду не має підстав для проведення позивачу перерахунку щомісячної страхової виплати.

Встановлено, що на запити представника позивача до Відділення фонду щодо розміру середньомісячної зарплати ОСОБА_2 за період з 1994 року по 2002 рік., ОСОБА_3 була надала відповідь про відсутність в особовій справі про страхові виплати ОСОБА_2 даних про розмір його середньомісячної заробітної плати (а.с. 5-10).

Крім того, зі змісту листа Відділення ОСОБА_3 №1191 від 10.08.2007 року вбачається, що відділення ВД ФССНВ та ПЗ Приморського району м. Одеси може здійснити перерахунок щомісячних страхових виплат тільки після надання ОСОБА_2 довідки за встановленою формою про розмір посадового окладу та щомісячних страхових виплат (а.с. 112).

Таким чином, даний лист свідчить про те, що позивач з даними вимогами звертався до відділення ОСОБА_3 ще у 2007 року, але йому було відмовлено.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У Постанові ВСУ від 31 жовтня 2012 року у справі за № 6-86цс12 зазначено, що, згідно з п. 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Розмір втраченого заробітку потерпілого підлягає перерахуванню, якщо відбулося реальне підвищення тарифних ставок (окладів), а перерахований розмір відшкодування шкоди в розрахунку на 100 % втрати професійної працездатності не повинен перевищувати реальної заробітної плати відповідного працівника за цей період.

Відповідачем в процесі розгляду справи надано додаткові пояснення, згідно яких зазначено, що відмовляючи у перерахунку компенсації щомісячних виплат Управління фонду виходило з того, що ОСОБА_2 не надав довідку про розміри щомісячних страхових виплат (а.с. 114-116).

Згідно відповіді Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради від 31 жовтня 2017 року, дані щодо підприємства «Вінпром» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань відсутні.

Згідно листа ОП «Одесавинпром» від 07 лютого 2002 року вказано, що роботодавцем позивача було обєднання «Одесавинпром», а не ОП «Одесавинпром» (а.с. 19 Т.2)

Позивач надав до суду лист Одеського обласного комітету профспілки працівників харчової промисловості від 03 травня 2017 року, в якому зазначено відомості про мінімальні гарантовані розміри і коефіцієнти міжкваліфікаційних співвідношень місячних посадових окладів керівників і фахівців підприємств харчової та переробної промисловості стосовно посади: «Начальники (завідувачі) відділів технологічного, виробничого, планово-економічного, фінансового та інших відділів» за період з 1997 року по 2017 рік (а.с. 101, 246).

З правової позиції ВСУ у справі за № 6-86цс12 вбачається, що згідно з пунктом 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Розмір втраченого заробітку потерпілого підлягає перерахуванню, якщо відбулося реальне підвищення тарифних ставок (окладів), а перерахований розмір відшкодування шкоди в розрахунку на 100 % втрати професійної працездатності не повинен перевищувати реальної заробітної плати відповідного працівника за цей період.

Отже, суд не приймає до уваги як належний та допустимий доказ на підтвердження збільшення розміру окладу позивача лист Одеського обласного комітету профспілки працівників харчової промисловості від 03 травня 2017 року, оскільки з даного листа не вбачається, що в даній галузі було реальне підвищення заробітної плати відповідного працівника за цей період.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Отже, виходячи з вимог законодавства України вбачається, що особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, відповідний орган ОСОБА_3 сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому у встановленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку, правильно застосувавши норми Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Суд прийшов до висновку, що оскільки коригування щомісячних страхових виплат позивача ОСОБА_3 здійснював на підставі документів, що підтверджують право останнього на такі виплати, й ці суми ним не оспорювалися, та що відповідна сплата позивачу щомісячних страхових виплат ОСОБА_3 здійснювалася з часу передачі йому орендним підприємством зазначених документів та на підставі діючого законодавства, то дії ОСОБА_3 є правомірними.

За таких обставин, враховуючи досліджені судом докази, надані сторонами пояснення та заперечення, будь-яких порушень здійснення відповідачем нарахування, виплати та індексації належної позивачу страхової виплати в процесі розгляду справи судом не встановлено, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись ст.ст.15, 16, 1197 ЦК України, ст.ст. 28, 29, 34, 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», ст.ст. 12,13, 81, 259, 264, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до Виконавчого відділення дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про зобовязання проводити виплати, повязані з нещасним випадком та здійснити їх перерахунок залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя: О.М. Сегеда