Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 415/3264/14-ц

провадження № 61-2675 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя - доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Романченка В. О., Заіки В. В., Лісіциної А. І., від 26 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

9 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, визнання спільно набутим майном подружжя, визнання права власності і стягнення грошової компенсації частки у спільному майні.

Позовна заява мотивована тим, що сторонами під час шлюбу було придбано спірне майно та набуто спільні грошові кошти. Уточнивши позовні вимоги, позивач зазначала, що вона проживала із відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу у період з липня 2005 року до 19 червня 2007 року, тобто до реєстрації шлюбу.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила встановити факт спільного проживання з відповідачем ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2005 року до 19 червня 2007 року, визнати за нею право спільної сумісної власності на трикімнатну квартиру № 260, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на автомобіль Chevrolet Niva, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; спільно набутим майном подружжя транспортний засіб марки Міtsubishi Outlander, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; грошові кошти, що були розміщені на депозитному рахунку НОМЕР_5, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») в розмірі 600 тис. грн та на депозитних рахунках в банках: Публічному акціонерному товаристві «Реал Банк» (далі - ПАТ «Реал Банк») та Публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») в розмірі 134 948 грн 46 коп.; розділити між нею та відповідачем сумісно набуте майно, шляхом визнання права власності за нею на 1/2 частину транспортного засобу марки Міtsubishi Outlander, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Також, позивач просила стягнути з відповідача компенсацію частки у спільному майні подружжя в розмірі 300 000 грн, що є еквівалентом 50% від депозитного вкладу відкритого в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за депозитним рахунком НОМЕР_5, та 67 474 грн 30 коп., що є еквівалентом 50% від грошових коштів розміщених на рахунках у ПАТ «УкрСиббанк».

23 вересня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя.

Зустрічний позов мотивовано тим, щоміж сторонами за час перебування у шлюбі було придбано майно про поділ якого він просить, але яке не було зазначено позивачем за первісним позовом.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач за зустрічним позовом просив визнати транспортний засіб Міtsubishi ASX, державний номерний знак НОМЕР_3, спільною сумісною власністю подружжя; виділити в натурі йому транспортний засіб марки Міtsubishi Outlander, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, вартістю 300 тис. грн; а позивачеві за первісним позовом - транспортний засіб Міtsubishi ASX, державний номерний знак НОМЕР_3.

Рішенням Лисичанського районного суду Луганської області від 29 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 компенсацію частки грошових коштів, розміщених на рахунку у ПАТ «УкрСиббанк» в розмірі 67 474 грн 23 коп.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Виділено ОСОБА_5 зі спільної сумісної власності подружжя в натурі у приватну власність автомобіль Міtsubishi Outlander, VIN № НОМЕР_6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 вартістю 300 тис. грн.

Виділено ОСОБА_6 зі спільної сумісної власності подружжя в натурі у приватну власність автомобіль Міtsubishi ASX, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 вартістю 300 тис. грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі було набуте майно, розподіл якого проведено судом. Зокрема, судом першої інстанції відмовлено у розподілі коштів, які були розміщені у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на депозитному рахунку НОМЕР_5 в розмірі 600 тис. грн, оскільки депозитний рахунок закрито відповідачем за первісним позовом ОСОБА_5 під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а доказів того, що на момент закриття вказаного рахунку шлюбні відносини між сторонами були припинені, і останній розпорядився цими грошовими коштами всупереч вимогам частини першої статті 65 СК України позивачем ОСОБА_3 не надано.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 26 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо розподілу та стягнення коштів в розмірі 600 тис. грн, які були розміщені на депозитному рахунку НОМЕР_5 в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Ухвалено у цій частині нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_3, розділено грошові кошти в розмірі 600 тис. грн, які були розміщені на депозитному рахунку НОМЕР_5 в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 300 тис. грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції в частині розподілу грошових коштів в розмірі 600 тис. грн, які були розміщені на депозитному рахунку НОМЕР_5 в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки вказані грошові кошти входять до складу спільного майна подружжя, а відповідачем за первісним позовом ОСОБА_5 не надано доказів, про те, що ці кошти було використано в інтересах сім'ї, що є підставою для стягнення з нього на користь ОСОБА_3 частки у спільному майні подружжя.

16 травня 2016 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що грошові кошти в розмірі 600 тис. грн, які були розміщені на депозитному рахунку НОМЕР_5 в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» не входять до складу спільного майна подружжя, яке підлягає поділу, оскільки депозитний рахунок ним було закрито під час перебування подружжя у шлюбі.

21 липня 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.

9 березня 2017 року ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дану справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 січня 2018 року справу № 415/3264/14-ц та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, оскільки апеляційним судом скасоване рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 червня 2007 року до 21 жовтня 2014 року.

Сторонами під час перебування у шлюбі було набуто майно, зокрема, транспортний засіб Міtsubishi ASX, державний номерний знак НОМЕР_3, транспортний засіб марки Міtsubishi Outlander, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, грошові кошти розміщені на депозитних рахунках банків.

Разом з цим, відповідно до договору строкового банківського вкладу «Класичний» № 11909-4617 від 13 грудня 2010 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» від вкладника ОСОБА_5 було прийнято грошову суму в розмірі 600 тис. грн на строк - 93 календарних днів та розміщено на депозитному рахунку НОМЕР_7.

16 травня 2014 року зазначений грошовий вклад ОСОБА_5 було знято, у зв'язку із закриттям рахунку.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 65 СК України передбачено що, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України ).

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в частині поділу грошових коштів в розмірі 600 тис. грн, які були розміщені на депозитному рахунку НОМЕР_5 в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»,та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, належним чином не перевірив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення та вдався фактично до переоцінки доказів, дійшовши помилкового висновку про те, що ці грошові кошти входять до складу спільного майна подружжя, а відповідачем за первісним позовом ОСОБА_5 не надано доказів, про те, що ці кошти було використано в інтересах сім'ї.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розподілу грошових коштів в розмірі 600 тис. грн, які були розміщені на депозитному рахунку НОМЕР_5 в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» апеляційний суд правильно виходив з того, що вказані грошові кошти входять до складу спільного майна подружжя, проте дійшов помилкового висновку про те, що вказані грошові кошти підлягають поділу, оскільки відповідачем за первісним позовом ОСОБА_5 було закрито депозитний рахунок 16 травня 2014 року, тобто до звернення позивача за первісним позовом до суду. Жодних даних щодо наявності між сторонами спору з приводу цього майна позивачем за первісним позовом не надано.

Між сторонами не було встановлено режиму окремого проживання, передбаченого ст. 119 СК України, а тому щодо спірного майна не виникли правові наслідки встановлення режиму окремого проживання, передбачені ст. 120 СК України.

Вказані обставини позивачем за первісним позовом не спростовані.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині поділу грошових коштів в розмірі 600 тис. грн, які були розміщені на депозитному рахунку НОМЕР_5 в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині поділу грошових коштів в розмірі 600 тис. грн, які були розміщені на депозитному рахунку НОМЕР_5 в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, а отже не є предметом перегляду його у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 26 квітня 2016 року в частині розподілу грошових коштів в розмірі 600 тисяч гривеньскасувати.

Рішення Лисичанського районного суду Луганської області від 29 грудня 2016 року в цій частині залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик