Справа № 372/3164/17 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/477/18 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 44 23.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Дрозді Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання спільного майна,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання спільного майна.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить у зв'язку з порушенням норм процесуального права ухвалу суду скасувати та постановити ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, оскільки справа цьому суду не підсудна.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Печерського районного суду Київської області від 02 червня 2017 року позовна заява ОСОБА_3 про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав була повернута заявнику для подання до належного суду за непідсудністю, оскільки справа має розглядатись за місцезнаходженням нерухомого майна.

Таким чином відкриваючи провадження у даній справі саме з цих положень процесуального закону виходив суддя.

Проте такі висновки не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно п. 9 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147- XIII від 3 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 30 ЦПК України виключна підсудність застосовується, якщо позови виникають із приводу нерухомого майна.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, викладених у позовній заяві, позивач просить у позові стягнути з відповідача на свою користь у рахунок відшкодування грошових коштів сплачених за житлово-комунальні послуги за 2015 рік розмірі 15219 грн. 50 коп.

При цьому, як на підставу стягнення частини вже оплачених позивачем коштів, позивач посилається на норми ст. 543 та 544 ЦК України, якими передбачено право боржника, який виконав солідарний обов'язок, на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

З викладеного вбачається, що спору між сторонами щодо нерухомого майна не має.

Таким чином на даний спір правила виключної підсудності не застосовуються, оскільки спір стосується виключно грошового зобов'язання щодо стягнення витрат на утримання майна.

Законодавство України чітко розрізняє поняття «житлово-комунальні послуги» та «утримання будинку», надаючи їм вичерпні дефініції. Зокрема, ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», установлено, що утримання будинків і прибудинкових територій - це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Ця ж норма Закону дає визначення поняттю «житлово-комунальні послуги» - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; та поняттю «комунальні послуги» - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, у справі позивач, як споживач житлово-комунальних послуг (саме ним укладені відповідні договори із виконавцями/ виробниками житлово-комунальних послуг), прийнявши їх на власний розсуд на підставі договорів у відповідних суб'єктів господарювання, та самостійно оплативши, звернувся до суду, оскільки вважає, що на підставі ст. 544 ЦК України половина оплаченого та не оспорюваного ним розміру вартості послуг мають бути стягнуті судом з відповідача як із співвласника будинковолодіння.

Тому, позовні вимоги позивача не стосуються жодним чином спору з приводу нерухомого майна. Право стягнення коштів у справі сам позивач пов'язує з фактом виконання ним же зобов'язань за договорами, предметом яких є отримання комунальних послуг, та його права (як вважає позивач) на регрес до відповідача як до солідарного боржника.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для застосування виключної підсудності у справі про регресне стягнення вартості сплачених житлово-комунальних послуг та відкриття провадження Обухівським районним судом Київської області з тих підстав, що послуги сплачені за адресою будинковолодіння, що знаходиться в Обухівському районі Київської області.

Наведене підтверджується позицією пленуму ВССУ.

Зокрема, у пункті 42 постанови Пленуму ВССУ №3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (далі по тексту - «Постанова») вказано виключний перелік спорів, до яких застосовується виключна підсудність, а саме: позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, за відсутності підстав для застосування до цього позову правил виключної підсудності, мають застосовуватись правила ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Такі самі положення містила ч.1 ст.109 ЦПК України (в редакції 2004 року) щодо визначення підсудності.

З матеріалів справи вбачається, а саме: відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС Київської області від 24 жовтня 2017 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40)

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Таким чином, коли відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у Печерському районі м. Києва, відповідно до ст. 380 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про відкриття провадження у справі та приймає постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, якщо таку ухвалу прийнято судом із порушенням правил підсудності.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 380, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року скасувати і направити справу на розгляд за встановленою підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді