Справа № 681/7/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року. Полонський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючого судді Горгулько Н.А.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в місті Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

В січні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в якому просить суд визнати недійсним кредитний договір №НМРWGA00000843 від 28.03.2008 р. укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк». В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що 28.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №НМРWGA00000843, відповідно до умов якого банк зобовязувався надати позичальнику кредит у розмірі 126300 грн. на термін до 27.03.2018 р., а позичальник зобовязувався повернути банку кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Вважає, що під час укладення договору банком не була надана для неї, як для споживача фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повна інформація про умови кредитування. Також, має місце включення у спірний договір умов, що обмежують права споживача шляхом відсутності посилання в додатку №1 до даного договору на будь-які правові обгрунтування в частині розмірів нарахувань. Вважає, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, а п.5.5 кредитного договору є недійсним так як відсутні встановлені законодавством України умови для його прийняття згода сторін за всіма істотними умовами договору, в тому числі щодо збільшення позовної давності.

10 січня 2018 року ухвалою судді провадження по справі було відкрито.

У зв'язку з набранням 15 грудня 2017 року чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, розгляд справи на підставі п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» здійснений за правилами нового ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження.

Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст.626, ст.627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно достатті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 28.03.2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № НМРWGA00000843, за яким названий банк надав позичальнику кредитні кошти у загальному розмірі 126300 гривень на термін до 27.03.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору.

В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На думку суду, підставність вимог ОСОБА_2 не доведена.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Тобто дана стаття встановлює умови чинності правочинів. У разі недотримання вказаних умов правочин є недійсним.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зі змісту ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, вбачається, що права споживача вважаються порушеними, якщо при реалізації продукції порушується право позивача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін, обмежується право споживача на одержання необхідної інформації про продукцію, реалізовано небезпечну продукцію, неналежної якості, ціну продукції визначено неналежним чином.

У позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що всупереч Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, в укладеному кредитному договорі немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для неї, як для споживача. Однак, враховуючи те, що судом досліджувався укладений кредитний договір, суд дійшов висновку, що уся інформація, передбачена даними Правилами, була у ньому викладена, а тому Банком не порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», а вимоги ОСОБА_2 є безпідставними.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Перевіряючи Договір на відповідність вимогам закону, суд встановив, що він конкретний, детально зазначає предмет договору, права та обовязки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін, термін дії договору й порядок зміни умов договору, інші та особливі умови договору, отже, містить усі істотні умови, передбачені законодавством для даного виду договору. Сторони, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, будь-яких заперечень на час укладення договору від ОСОБА_2 не надходило.

За таких обставин, суд вважає, що при укладенні договору № НМРWGA00000843 від 28.03.2008 року сторони досягли всіх істотних умов, кредитний договір відповідає положенням ЦК України, що застосовуються до відносин за кредитним договором (ст.ст. 1046-1056-1 ЦК України), вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

А тому,суд прийшов до висновку, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та безспірних доказів, які підтверджували б, що зміст кредитного договору суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, оскільки позичальник ОСОБА_2 своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами цього договору, підтвердила свої права та обов'язки за цим договором і погодилася з ними, підтвердила свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі.

Аналізуючи усі зібрані у справі докази, враховуючи, крім вказаного вище, також те, що спірний кредитний договір діє, ПАТ КБ «ПриватБанк» виконаний повністю, ОСОБА_2 визнавався дійсним та виконувався, його неправомірність прямо не випливає з закону і не встановлена судом, права останньої як споживача не порушені, підстав для визнання його недійсним судом не зясовано, а тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 141, 263, 265, 268, 273, 279, 280, 352, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_2 (с.Велика Березна, вул.Леніна, 38 Полонського району Хмельницької області, іпн НОМЕР_1) до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м.Київ, вул.Грушевського, 1Д Полонського району Хмельницької області, ) про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Хмельницької області через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня його підписання суддею.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його підписання суддею має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Текст рішення виготовлено 20 лютого 2018 р.

Головуюча: Н.А.Горгулько