Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 127/22629/15-ц

провадження № 61-954 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя - доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Медіа-група «Ріа»,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Видавництво «Ріа»

представник відповідачів - Цісарь Олександр Володимирович,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року у складі суддів: Медяного В. М., Данишенко Т. О., Колос С. С.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Дім «Ріа» (далі - ТОВ «Медіа Дім «Ріа»), ОСОБА_4, ОСОБА_6 про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2015 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Видавництво «Ріа» (далі - ТОВ «Видавництво «Ріа»).

Ухвалою цього ж суду від 24 лютого 2016 року залучено до участі у справі співвідповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Медіа-група «Ріа» (далі - ТОВ «Медіа група «Ріа») та залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ТОВ «Медіа Дім «Ріа» та ОСОБА_5 про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у мережі Інтернет на веб-сайті Kazatin.com (ІНФОРМАЦІЯ_3), що входить до складу Медіа корпорації РІА та адміністратором якого на момент публікації була ОСОБА_4, розміщено статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Зазначені статті містять образливі висловлювання, викладені у брутальній і принизливій для позивача формі. Поширена у статтях інформація є неправдивою та недостовірною. Його звинувачено у порушенні закону, принципів моралі та загальновизнаних правил співжиття.

ОСОБА_1 обіймав посаду першого заступника Голови Козятинської районної державної адміністрації, обирався депутатом Козятинської районної ради 23 скликання від 24 квітня 1998 року та 4 скликання від 26 квітня 2002 року, понад п'ятнадцять років очолює селянське фермерське господарство «Влад» та п'ять років - приватне підприємство «Совва». Вказаними публікаціями позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенні стосунків у сім'ї та колективі, втратою ділової репутації, дружніх стосунків із друзями та колегами.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, поданої до суду 23 березня 2016 року, ОСОБА_1 просив визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену на веб-сайті Kazatin.com (ІНФОРМАЦІЯ_3) ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» та ІНФОРМАЦІЯ_6 - у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1»; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2016 року у складі судді Ан О. В. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену у мережі Інтернет на веб-сайті Kazatin.com (ІНФОРМАЦІЯ_3) ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» та ІНФОРМАЦІЯ_6 у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7».

Стягнено з ТОВ «Медіа-група «Ріа» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 тис. грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що інформація у статтях викладена у брутальній формі, є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача. Веб-сайт в мережі Інтернет, на якому розміщені ці статті, належить ТОВ «Медіа-група «Ріа», тому товариство має відшкодувати позивачу моральну шкоду, розмір якої з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, становить 30 тис. грн.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2016 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до ТОВ «Видавництво «Ріа», ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що ТОВ «Видавництво «Ріа» та ОСОБА_4 не є належними відповідачами у справі.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2016 року скасовано у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у позові.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що веб-сайт Kazatin.com (ІНФОРМАЦІЯ_3) є ресурсом з відкритим доступом, де будь-яка особа, попередньо зареєструвавшись та погодившись з правилами користування сайтом, може опублікувати статтю на будь-яку тему. Умовами договору про правила користування веб-сайтом не передбачено обов'язок адміністрації перевіряти матеріали, розміщені користувачами. Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що він звертався до адміністратора веб-сайту із вимогою щодо вилучення чи спростування інформації, яка на його думку, принижує честь гідність, ділову репутацію та є недостовірною. Крім того, у публікаціях від ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 зазначено, що особа, яка здійснила публікації, також написала на веб-сайти: Голові Вінницької обласної державної адміністрації, прокурору Вінницької області, Голові Вінницької обласної ради, начальнику управління Міністерства Внутрішніх справ у Вінницькій області, начальнику фіскальної служби у Вінницькій області та Президенту України. Суд першої інстанції не з'ясував, чи були такі публікації предметом перевірки та які рішення з цього приводу відповідними державними органами прийнято, не врахував, що у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації, тому суд дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутність повного тексту позовної заяви, з якою ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції, не є підставою для відмови йому у позові. Інформація, викладена у статтях, не є оціночним судженням, оскільки вона викладена в образливій, брутальній, принизливій для позивача формі та містить фактичні дані, які можна було перевірити на предмет їх відповідності дійсним обставинам. Інформація викладена у статтях автором, особу якого встановити неможливо, тому її не можна розцінювати як реалізацію особою права, передбаченого статтею 40 Конституції України. Крім того, позивача звинувачено у вчиненні злочинів та у тому, що він є організатором злочинної групи, однак вирок суду про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності відсутній.

У лютому 2017 року подано відзив на касаційну скаргу, у якому ТОВ «Медіа-група «Ріа» зазначало, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що йому завдано моральної шкоди.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria)).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надавши їм належну оцінку, виконавши вимоги цивільного судочинства, вірно визначив характер спірних правовідносин і норму права, яка підлягала застосуванню до цих правовідносин, прийняв до уваги, що опубліковані в мережі Інтернет статті місять посилання про направлення викладеної в них інформації до відповідних органів державної влади з метою вжиття заходів, і що особою-автором статті реалізовано право на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, передбачене статтею 40 Конституції України. Крім того, апеляційним судом враховано, що веб-сайт є ресурсом з відкритим доступом, де будь-яка особа може опублікувати статтю на будь-яку тему, а договір про правила користування веб‑сайтом не зобов'язує адміністрацію перевіряти зміст інформації, викладеної у статтях. Судами попередніх інстанцій не встановлено особу-автора статтей, розміщених на веб-сайті. Позивачем не надано доказів звернення до відповідачів із вимогою про спростування чи видалення статей з мережі Інтернет та доказів того, що відповідачі відмовили йому у вчиненні таких дій. З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що статті, викладені на веб-сайті у мережі Інтернет містять фактичні дані, інформація у яких виражена у брутальній та принизливій для позивача формі, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та не дають підстав для висновків щодо незаконності рішення, ухваленого апеляційним судом.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

Ю. В.Черняк