Провадження №22-ц/772/119/2018
Головуючий у суді першої інстанції Романюк Л.Ф.
Доповідач: Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 рокуСправа № 127/3333/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Оніщука В.В., Якименко М.М., секретар - Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2015 року, ухваленого під головуванням судді Романюк Л.Ф. у м. Вінниця, повний текст складено 09 червня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

встановив:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом в якому, відповідно до остаточних позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 811 719 грн. 89 коп.

Позов мотивовано тим, що 16 червня 2011 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 позику в сумі 400 000 грн. під 16% річних з нарахуванням відсотків поквартально та 50 000 доларів США під 10% річних поквартально, строком на шість місяців, тобто з 16 червня 2011 року до 16 грудня 2011 року .

Також сторони погодили, що в разі відсутності повідомлення про повернення боргу за 10 днів до настання строку на повернення коштів, домовленість може бути продовжена ще на три місяці - до 16 березня 2012 року.

16 березня 2012 року сторонами було змінено домовленість, шляхом переведення доларового зобов'язання у гривневе, загальна сума заборгованості становить 801 250 грн., збільшено відсоткову ставку - до 18 % річних та продовжено строк з 16 березня 2012 року по 16 вересня 2012 року.

Позивач зазначає, що після закінчення строку на повернення коштів, відповідачем не вжито жодних дій спрямованих на повернення боргу, а тому він звернувся до суду із позовом про стягнення боргу з врахуванням неплачених відсотків та інфляційних втрат.

Також позивач подав заяву про зменшення вимог позову із врахуванням наданих відповідачем розписок про часткове погашення боргу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задоволити його позов в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема, невірним є висновок суду проте, що розписка від 30 квітня 2013 року є новим договором, оскільки в розписці констатується лише факт повернення частини боргу та залишок основної заборгованості; дана розписка не може братись до уваги як новий договір через те, що вона написана ОСОБА_2, а не боржником - ОСОБА_3, як визначено законом; невірним є висновок суду про залишок заборгованості відповідно до наданих відповідачем розписок, оскільки їх слід зараховувати в рахунок погашення заборгованості по відсоткам; в розписці встановлено кінцеву дату повернення коштів - 16 вересня 2012 року; необхідність звертатись до боржника з вимогою про повернення коштів відсутня, так як строк виконання договору настав у вересні 2012 року.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду від 04 червня 2015 року скасовано. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 312 850,00 грн., проценти за користування коштами в розмірі 1980,49 доларів США, що еквівалентно 43194,49 грн. та інфляційні втрати за період з 01.05.2013 року по 20.05.2015 року в розмірі 224 974,71 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року, за касаційною скаргою ОСОБА_3 рішення судів першої та апеляційної інстанції переглянуто. Скасовано рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2015 року та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду від 04 червня 2015 року скасовано та постановлено нове. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 312 850,00 грн., проценти за користування коштами в розмірі 1980,49 доларів США, що еквівалентно 51710,59 грн. та інфляційні втрати за період з 01.05.2013 року по 20.05.2015 року в розмірі 224 974,71 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 04 квітня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами та інфляційних втрат скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги в частині стягнення процентів за користування коштами та інфляційних втратдійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 16 червня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики (у вигляді розписки) в розмірі 400 000 грн. та 50 000,00 доларів США із поквартальною сплатою 16 % річних, нарахованих на борг у національній валюті, та 10 % річних, нарахованих на борг у доларах США; також договором передбачено, що у разі відсутності повідомлення про повернення боргу за 10 днів до настання строку на повернення коштів, вказаний договір продовжується на три місяці.

16 березня 2012 року сторони домовились про переведення боргу по договору від 16 червня 2011 року, у гривню, загальний розмір якої склав 801 250 грн. (400 тис. + 50 х 8,025), та визначено строк її повернення - до 16 вересня 2012 року із поквартальною сплатою 18 % річних.

30 квітня 2013 року ОСОБА_3, у рахунок погашення боргу,передав ОСОБА_2 кошти у розмірі 488 400 грн., і в розписці зазначено: «залишок боргу 312 850 грн.». Розписка підписана сторонами.

Також судами встановлено, що 23 січня 2014 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 кошти в розмірі 35 000 грн.

27 травня 2014 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 кошти в розмірі 40 000 грн. у рахунок погашення боргу.

02 серпня 2014 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 38 000 грн. у рахунок погашення боргу.

31 грудня 2014 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 35 000 грн. у рахунок погашення боргу.

Скасовуючи 25.10.2017 року рішення апеляційного суду в частині стягнення процентів за користування коштами та інфляційних втрат Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, крім іншого, дійшов висновку, що, апеляційний суд, встановивши, що 30 квітня 2013 року ОСОБА_2 отримав у рахунок погашення боргу 488 400 грн., а залишок боргу на той час складав 312 850 грн., дійшов суперечливого висновку про несплачені відсотки як в доларах США, так і в гривні, проте ані вказана розписка, ані матеріали справи не містять жодних доказів про існування заборгованості у відповідача перед позивачем зі сплати відсотків за користування позикою як у валюті, так і у гривні.

Частиною 5 статті 411 ЦПК України передбачено, що висновки суду касаційної інстанції, в зв'язку з якими було скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі сума погашає вимоги кредитора в наступному порядку: у першу чергу - відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу - сплачуються проценти і неустойка, а у третю чергу - сплачується основна сума боргу. В даній статті ЦК України існує умова застосування такої черговості - якщо інше не встановлено договором.

В даному випадку черговості погашення заборгованості договором позики, оформленої у виді розписки, не передбачено, а отже, підлягає застосуванню порядок погашення заборгованості, передбачений ст. 534 ЦК України.

Тому, колегія суддів, керуючись ст. 534 ЦК України, підтримує згадану позицію ВССУ, так як, позивач, отримавши від відповідача 488 400 грн., зазначив у розписці про залишок боргу, що, на думку колегії суддів, складається з тіла кредиту, оскільки вважаємо, що сума погашення відшкодувала проценти та неустойку. Залишок основної суми боргу становить 312 850 грн.

При вирішенні питання про можливість стягнення процентів та інфляційних втрат та їх розмір після закінчення строку договору позики - після 16.09.2012 року, то колегія суддів вважає за необхідне застосувати правову позицію викладену у Постанові ВСУ при розгляді справи № 6-1412 цс-16.

В даній позиції вказується, що згідно із статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України у поєднанні зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

Враховуючи висновки суду касаційної інстанції, керуючись згаданою правою позицією ВСУ, колегія суддів вважає за необхідне зробити остаточний розрахунок заборгованості відповідача, при цьому взяти до уваги індекс інфляції (в тому числі, на дати часткового погашення ним заборгованості (23.01.2014 року - 35000 грн., 27.05.2014 року - 40 000 грн., 02.08.2014 року - 38 000 грн., 31.12.2014 року - 35 000 грн.)), виходячи з заборгованості по тілу в розмірі 312 850 грн., та беручи до уваги черговість погашення, яка передбачена ст. 534 ЦК України.

Отже, розрахунок заборгованості ОСОБА_3 з 30.04.2013 по 26.02.2015 наступний:

періодсума боргу, грноблікова ставкакількість днівсума %, грніндекс інфляції
30.04.2013 312850
за травень 7,5%311992,81100,1
за червень 7%301799,96100
за липень 7%311859,9699,9
за серпень 6,50%311727,1099,3
за вересень 6,50%301671,39100
за жовтень 6,50%311727,10100,4
за листопад 6,50%301671,39100,2
за грудень 6,50%311727,10100,5
по 22.січня 6,50%221225,69100,2
всього,% 15402,51

На 22.01.2014 сума боргу з урахування індексу інфляції за час прострочення - 314716,99 грн
23.01.2014 боржником в рахунок погашення боргу сплачено 35000 грн
З них погашаються проценти (15404,51 грн.), решта - зарахування основної суми боргу.
Залишок боргу на 23.01.2014 становить 314716,99- (35000-15402,51)=295119,5 грн

23.01.2014 295119,5
за січень 6,50%8420,44100,2
лютий 6,50%281471,55100,6
березень 6,50%311629,22102,2
квітень 9,50%302304,36103,3
по 26 травня 9,50%261997,11103,8
всього % 7822,69

На 26.05.2014 сума боргу з урахування індексу інфляції за час прострочення становить 325345,24грн
27.05.2014 боржником в рахунок погашення боргу сплачено 40000 грн
З них погашаються проценти (7822,69 грн) решта - зарахування основної суми боргу.
Залишок боргу на 27.05.2014 становить 325345,24-(40000-7822,69) = 293167,93грн

27.05.2014 293167,93
за травень 9,50%4305,22103,8
за червень 9,50%302289,12101
за липень 9,50%312365,42100,4
по 1 серпня 12,50%1100,40100,8
всього % 5060,16

На 01.08.2014 сума боргу з урахування індексу інфляції за час прострочення становить 297284,01грн
02.08.2014 боржником в рахунок погашення боргу сплачено 38000 грн
З них погашаються проценти (5060,16 грн) решта - зарахування основної суми боргу.
Залишок боргу на 02.08.2014 становить 297284,01-(38000-5060,16) = 264344,17грн

02.08.2014 264344,17
серпень 12,50%292625,34100,8
вересень 12,50%302715,86102,9
жовтень 12,50%312806,39102,4
листопад 12,50%302715,86101,9
грудень 14,00%303041,77103
всього % 13905,23

На 30.12.2014 сума боргу з урахування індексу інфляції за час прострочення становить 294684,31грн
31.12.2014 боржником в рахунок погашення боргу сплачено 35000 грн
З них погашаються проценти (13905,23 грн) решта - зарахування основної суми боргу.
Залишок боргу на 31.12.2014 року становить 294684,31-(35000-13905,23) = 264344,17грн

31.12.2014 264344,17
26.05.2015січень 14,00%313143,16103,1
по 26 лютого 19,50%263671,85105,3
всього % 6815,01

На 26.02.2015 року сума боргу з урахування індексу інфляції за час прострочення становить 286983,4грн
боржником з 1 січня 2015 року борг не погашався.
Залишок боргу по процентам становить 6815,01 грн
Залишок боргу на 26.02.2015 з врахуванням встановленого індексу інфляції становить 286983,4грн

Отже, керуючись нормами ЦК України, які вказані у згаданій правовій позиції ВСУ, колегія суддів прийшла до висновку, що з відповідача слід стягнути основну заборгованість з врахуванням індексу інфляції в розмірі 286983,4 грн. та відсотки за користування позикою в розміри 6815,01 грн..

Отже, висновки суду першої інстанції, які викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, зокрема, про заборгованість відповідача в розмірі 164 850 грн., та про відсутність підстав стягнення цієї заборгованості за відсутності вимоги кредитора про повернення позики, оскільки останньою розпискою не встановлено строк повернення позики.

За правилом п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, є підставою, зокрема, для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, пропорційно до задоволених вимог, підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Отже, ОСОБА_2 за подання позовної заяви було сплачено 3654 грн., і, відповідно до принципу пропорційності, слід стягнути на його користь 2937,98 грн. За подання апеляційної скарги ним сплачено 1827 грн., що і підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2015 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, в рахунок погашення заборгованості за договором позики, грошові кошти в сумі 293 798,41 грн. (двісті дев'яносто три тисячі сімсот дев'яносто вісім гривень сорок одна копійка), з яких: заборгованість з врахуванням індексу інфляції складає 286 983,40 грн. (двісті вісімдесят шість тисяч дев'ятсот вісімдесят три гривні сорок копійок) та заборгованість по відсоткам в розмірі 6815,01 грн. (шість тисяч вісімсот п'ятнадцять гривень одна копійка).

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2937,98 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1827 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ Сало Т.Б.

Судді: /підпис/ Оніщук В.В.

/підпис/ Якименко М.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя: Сало Т.Б.

Повний текст виготовлено 08 лютого 2018 року