АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 652/452/17 Головуючий в І інстанції Дригваль В.М. Номер провадження 22-ц/791/214/18 Доповідач: Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарРябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5 до Високопільської районної державної адміністрації, Кочубеївської сільської ради об'єднаної територіальної громади Високопільського району Херсонської області, Приватного сільськогосподарського підприємства «Світоч», Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання права на земельну частку (пай), за апеляційною скаргою ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, на рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 29 листопада 2017 року,

встановила:

У серпні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Високопільської районної державної адміністрації, Кочубеївської сільської ради об'єднаної територіальної громади Високопільського району Херсонської області, Приватного сільськогосподарського підприємства «Світоч» про визнання права на земельну частку (пай), зазначаючи, що з 1975 року до 01.02.1998 року він працював в колгоспі ім.Кірова с.Пригір'я Високопільського району Херсонської області та був членом даного колгоспу, в тому числі на час отримання останнім 25.03.1995 року державного акту на право колективної власності, однак його не було включено до списку осіб, що додається до державного акту.

Посилаючись на те, що невнесення його до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) як особи, яка є членом колгоспу, не позбавляє права на цей пай, оскільки таке право він набув з дня видачі державного акту на право колективної власності, позивач просив суд поновити строк для звернення до суду з даним позовом та визнати за ним право на земельну частку (пай) як колишнього члена КСП ім. Кірова с. Пригір'я Високопільського району Херсонської області, розміром 5,11 умовних кадастрових гектарів із земель запасу Кочубеївської сільської ради об'єднаної територіальної громади Високопільського району Херсонської області.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2017 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області.

Рішенням суду від 29 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати поважними причин пропуску строку позовної давності та позов задовольнити, зазначаючи, що висновки суду щодо недотримання позивачем строків позовної давності не відповідають обставинам справи та нормам законодавства, що регулює спірне питання.

У викладеному в письмовій формі відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області доводи скарги не визнало, зазначивши, що позивач не дотримався встановленої законом процедури для реалізації права на земельну частку(пай), в тому числі щодо виділення цієї частки в натурі, а створені в Україні органи Держгеокадастру не наділені повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Пригір'я Високопільського району Херсонської області, а з 02 березня 2007 року зареєстрованим місцем його проживання є м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Починаючи із серпня 1975 року ОСОБА_5 перебував у членах колгоспу ім.Кірова, а з 29 січня 1994 року- у членах створеного на базі колгоспу ім.Кірова колективного сільськогосподарського підприємства ім.Кірова, із якого був звільнений з 01.02.1998 року за власним бажанням. Трудова книжка ОСОБА_5 містить запис про звільнення з членів КСП (а.с.46-51).

Відповідно до інформації, наданої архівним відділом Високопільської районної державної адміністрації Херсонської області 15.05.2017 року, правонаступником колгоспу ім.Кірова та КСП ім.Кірова був сільськогосподарський виробничий кооператив «Світоч» (нині приватне сільськогосподарське підприємство «Світоч»).

Колективне сільськогосподарське підприємство ім.Кірова отримало державний акт на право колективної власності на землю. Дата видачі наведеного державного акту судом не встановлена і в рішенні суду не зазначена, однак із змісту Статуту колективного сільськогосподарського підприємства імені Кірова, затвердженого рішенням загальних зборів його членів від 29 січня 1994 року, зареєстрованого в установленому законом порядку 22 лютого 1995 року, вбачається, що на день створення підприємства на базі колгоспу ім.Кірова йому (КСП) належала на праві колективної власності земля в кількості 4856 га (наведена цифра містить виправлення), (а.с.30-31).

Відповідно до положень ст.5 Земельного кодексу України 1991 року, який регулює спірні правовідносини за часом їх виникнення, передбачалося, що земля може належати громадянам на праві колективної власності.

Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

В результаті проведеної процедури паювання земель колективної власності передбачалася видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та проведення їх реєстрації відповідною районною державною адміністрацією.

У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.

Згідно із наданою Відділом у Високопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області 13 червня 2017 року інформацією ОСОБА_5 відсутній у списку, що додається до державного акту на право колективної власності КСП ім.Кірова (а.с.9).

Аналіз наведених норм матеріального права та встановлених судом обставин справи, які визнані сторонами та в установленому нормами процесуального права порядку не спростовані, дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_5, будучи членом колгоспу ім.Кірова та КСП ім.Кірова на час, коли земля перебувала у колективній власності наведених юридичних осіб та на час видачі державного акта на право колективної власності колективному сільськогосподарському підприємству ім.Кірова, набув право на земельну частку (пай) у колективній власності на землю, однак своє право не реалізував: сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримав, як не отримав і державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку після виходу із членів КСП ім.Кірова в лютому 1998 року.

Із вимогою про відновлення порушеного права на земельну частку (пай) у колективній власності на землю в судовому порядку ОСОБА_5 звернувся лише 17 серпня 2017 року, в той час як відповідно до ст.71 ЦК України 1963 року, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин за часом їх виникнення та згідно із пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

При цьому згідно зі ст.76 ЦК України 1963року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові (ст.80 ЦК України 1963 року).

Аналогічні положення щодо строку позовної давності містить і ЦК України 2004 року, відповідно до вимог якого відповідачі - Високопільська районна державна адміністрація та Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області до винесення судом першої інстанції рішення заявили про застосування до спірних правовідносин позовної давності (ст.267 ЦК ).

ЦК України 1963 року та ЦК України 2004 року передбачають, що порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності.

ОСОБА_5 із заявою про поновлення строку позовної давності до суду не звертався, а причиною пропущення цього строку в позовній заяві та в судовому засіданні зазначив свою необізнаність як щодо строку видачі КСП ім.Кірова державного акту на право колективної власності на землю, так і щодо способу та порядку захисту порушеного права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на яку посилається позивач в обґрунтування доводів апеляційної скарги, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України ( аналогічно в ст.76 ЦК 1963 року), дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України 2004 року (аналогічно ст.81 ЦПК України 2017року), про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Наведена правова позиція щодо застосування ст.261 ЦК України викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі за №6-2469 цс16 та відповідно до ст.360-7 ЦПК України 2004 року, в редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, мала враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні такої норми права.

Отже, оскільки позивачем не доведено того факту, що він не міг дізнатися про порушення свого права на земельну частку (пай) безпосередньо після виникнення такого права або з моменту виходу із членів КСП ім.Кірова і не навів будь-яких перешкод для обізнаності про стан своїх майнових прав у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав вважати причину пропуску позивачем строку позовної давності поважною, в звідси - про наявність підстави для відмови у позові.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, посилання заявника на те, що він з 1998 року змінив місце проживання та не підтримував зв'язок із односельчанами і тому не міг дізнатися про інформацію щодо паювання землі колективної власності, доступ до якої був обмежений, не спростовує висновків суду першої інстанції в цій частині та свідчить лише про пасивне ставлення останнього до обов'язку знати про стан своїх майнових прав, на обмеження в реалізації якого він не вказує, натомість зазначає про те, що до районної державної адміністрації та до відділу Держгеокадастру (раніше земельних ресурсів) він з приводу паювання земель не звертався.

Отже, причини пропуску позивачем строку позовної давності є суб'єктивними, залежали лише від волі та намірів останнього, тому обґрунтовано визнані судом неповажними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 12 лютого 2018 року

Суддя Л.В. Пузанова