АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/1478/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

Судді - доповідача: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року ухваленого під головуванням судді Шевченківськогорайонного суду м. Києва Макаренко І.О.

по цивільній справі № 761/26686/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Позивач звертаючись у липні 2016 року до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовував свої вимоги тим, що 29.12.2015 року на вул. Олегівській у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Джиллі», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 Внаслідок вказаної ДТП автомобіль позивача, отримав механічні пошкодження, вартість матеріального збитку склала 42 571,30 грн. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ СК «Україна». Станом на день звернення позивача до суду із відповідним позовом, відповідач частково компенсував позивачеві завдану шкоду у розмірі 1 800 гривень та оплатив послуги за проведення оцінки вартості відновлювального ремонту. Вказуючи, що повністю матеріальну шкоду не відшкодовано, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року позов було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 42 571,30 гривень.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2017 року було відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу де ставила питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи на неповноту встановлення судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, неправильного та неповного дослідження доказів та їх оцінки, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не зявився. До його початку надав заяву з проханям вдкласти розгляд справи. При цьому будь-яких доказів на підтвердження зайнятості у Київському апеляційному господарському суді 01.03.2018 року не надав.

Представник ПАТ „Страхова компанія „Україна" будучи повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з'явився, поважність причин неявки суду не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача виходив з їх доведеності, зазначаючи при цьому, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідач зазначав про необхідність скасування судового рішення з підстав того, що він не був належним чином повідомленим про розгляд справи. Відтак, не міг подати свої заперечення, надати пояснення та довести обставини які б підтверджували розмір реальної шкоди завданої транспортному засобу позивача, яку він готовий був відшкодувати.

Як вбачається із матеріалів справи, про розгляд справи 27 січня 2017 року о 09 год. 00 хв. ОСОБА_2 отримав повідомлення 24 листопада 2017 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою ( а.с.35).

Відповідно довідки Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року, цивільна справа №761/26686/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, було знято зі складу.(а.с.43).

Судова повістка датована 27 січня 2017 року про розгляд справи на 14 березня 2017 року о 09.30 год. адресована ОСОБА_4 не свідчить про належне повідомлення відповідача, так як в справі відсутнє зворотнє повідомлення з відміткою про вручення відповідачу відповідної повістки.

Вказане свідчить про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про місце і час проведення судового засідання, призначеного на 14 березня 2017 року о 09 год. 00 хв.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що одним із доводів апеляційної скарги відповідача є посилання на розгляд справи за його відсутності, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що постановлено з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 376 ЦПК України.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку

Судом при розгляді справи було встановлено, що 29.12.2015 року на вул. Олегівській у м. Києві сталасяДТП, за участю автомобіля «Джиллі», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням відповідача та автомобіля «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

У результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить позивачу.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.04.2016 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення ним правил дорожнього руху.

Відповідно до звіту «Про оцінку вартості відновлювального ремонту з врахуванням зносу колісного транспортного засобу» № 06/03/16 складеного 28.03.2016 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ніссан» реєстраційний номер НОМЕР_2 з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу склала - 42 571,30 гривень.

Також у ході розгляду справи було встановлено, що відповідачем у добровільному порядку на користь позивача було сплачено 1800 гривень, відтак до стягнення на користь позивача підлягає матеріальна шкода в розмірі 40771, 30 гривень.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суб'єктом оцінки вартості відновлювального ремонту транспортного засобу замість можливого ремонту пошкоджених деталей автомобіля позивача при проведенні оцінки застосовувався принцип заміни деталей на нові, внаслідок чого відбулося збільшення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, що привело до збільшення суми реальних збитків, відповідач ( апелянт) доказів, які б підтверджували зазначені вище доводи та спростовували висновки суду щодо розміру суми матеріальної шкоди спричиненої внаслідок ДТП, що сталася за участю учасників справи не надав. Не було надано до суду і доказів на підтвердження проведення ремонтних робіт позивачем пошкодженого автомобіля.

Хоча у відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також на думку суду не ґрунтуються на нормах діючого законодавства і доводи апеляційної скарги в частині того, що матеріальна шкода повинна бути відшкодована позивачу страховою компанією з якою відповідачем було укладено договір обов'язкового страхування, або Моторно ( транспортне) страхове бюро України до функцій якого віднесено виконання страхових зобов'язань з обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності за страховиків - членів бюро у разі недостатності коштів та майна цих страховиків, що визнані банкрутом.

Так як згідно полісу № АІ/5669467 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23.06.2015, страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 50 000 гривень.

І згідно відомостей централізованої бази даних сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України поліс № АІ/5669467, згідно якого цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПАТ СК «Україна», не дійсний, оскільки страховик позбавлений права укладати договори страхування з 01.07.2015 року.

Колегія суддів вважає, що представником відповідача не береться до уваги те, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки ( зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу) така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом - ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За змістом Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд ( ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї ( ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обовязку для третьої особи.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи, є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійсненнясвого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявних передбачених ст. 1194 ЦК підстав.

Відтак право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинено чи обмежено договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладено на користь третіх осіб. Суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно - правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задворлення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхвоої компанії, з якою укладено договір обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає що вимоги позивача знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи і підлягають до задоволення з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 376, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів", ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року скасувати та постановити нове, за яким:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2) матеріальну шкоду у розмірі 40 771,30 ( сорок тисяч сімсот сімдесят одну гривну тридцять копійок) та судовий збір у розмірі 551, 20 ( п'ятсот п'ятдесят одну гривну двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2018 року .

Суддя - доповідач:

Судді: