Справа № 364/1245/17
Провадження № 2/364/26/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2018 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л.А.,

при секретарі Кулинич Г.І.,

за участю:

Представника Позивача ОСОБА_1 (довіреність від 18.05.2017 р. № 6527-К-О),

Представника Відповідача ОСОБА_2 (договір про надання послуг адвоката від 09.01.2018 р. № б/н),

Відповідач не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»)

до ОСОБА_3,

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 15.11.2017 р. надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якій Позивач просив суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 61 204,70 грн. за кредитним договором від 27.02.2013 р. № б/н, яка складається з такого:

28 218,85 грн. заборгованості за «тілом» кредиту;

11 123,53 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом;

18 471,62 грн. заборгованість за пенею;

500,00 грн. штрафу (фіксована частина);

2 890,70 грн. штрафу (процентна складова).

На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у звязку з цим підписав заяву від 27.02.2013 р. № б/н, згідно з якою отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Проте Відповідач не надав своєчасно грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним зобовязанням У звязку з цим Відповідач за станом на 10.08.2017 р. має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 61 204,70 грн., що складається з наведених вище сум заборгованості за кредитом, відсотками, пенею і штрафом.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 27.11.2017 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом та призначено справу до судового розгляду на 19.12.2017 р., відкладене на 11.01.2018 р. через неявку сторін, на 08.02.2018 р. за клопотанням представника Позивача, у судовому засіданні 08.02.2018 р. оголошено перерву до 01.03.2018 р.

У судових засіданнях представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив Відповідача, поданій до суду 31.01.2018 р. засобами електронної пошти (а.с. 73-131) та 07.02.2018 р. поштою (а.с. 133-165); у судовому засіданні 01.03.2018 р. на виконання ухвали суду від 27.11.2017 р. надав суду для дослідження оригінали анкет-заяв про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 27.02.2013 р. та від 20.11.2014 р. (а.с. 175-182), а також виписку по картці Відповідача (а.с. 185-205). Крім того, за наслідками дослідження доказів представник Позивача 01.03.2018 р. надав суду додаткові пояснення (а.с. 183-184) про те, що Відповідач 11.08.2016 р. відкрив депозит (більш детальну інформацію про який Позивач («Головний офіс Банку») не надаватиме без запиту суду), сума даного позову нараховувалася саме з 11.08.2016 р., коли Відповідач зняв кошти з кредитного ліміту у розмірі 20 799,64 грн.

Представник Відповідача у судових засіданнях проти задоволення позовних вимоги заперечив, посилаючись на обставини, викладені у відзиві проти позову, поданому до суду 11.01.2018 р. (а.с. 50-63), у якому Відповідач стверджує, що його підпис у наданій Позивачем копії анкети-заяви від 27.02.2013 р. № б/н візуально відрізняється від справжнього підпису Відповідача та має ознаки підробки, при цьому витяг з умов та правил надання банківських послуг не містить підпису Відповідача та не містить дати; до того ж відсутні докази, що саме ці умови та правила розумів Відповідач, підписуючи цю анкету-заяву, а також, що ці умови не змінювались, тому ці умови та правила, на думку Відповідача, не можуть вважатися частиною укладеного кредитного договору. Тому Відповідач вважає договір, який ним не підписаний, нікчемним, оскільки він не укладений у письмовій формі. Разом з тим, згідно з повідомленнями, надісланим Позивачем Відповідачу про необхідність погашення заборгованості, яка нібито на 05.03.2017 р. становила лише 7 560 грн., тоді як з розрахунку в позові розмір боргу складає 37 276,07 грн. Також, за наведеним у позові розрахунком заборгованості змінювалася відсоткова ставки: з 27.02.2013 р. по 01.09.2014 р. 30 %; з 01.09.2014 р. по 01.04.2015 р. 34,80 %; з 01.04.2015 р. 43,20 %, зміна якої в односторонньому порядку суперечить, на думку Відповідача, чинному законодавству України. До того ж неправомірним є і нарахування Позивачем пені та штрафу через порушення статтю 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальність за одне і те саме порушення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, інші матеріали справи, в тому числі надані у судових засіданнях, оцінивши наявні в справі письмові докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи дану цивільну справу, виходить з такого.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р. (далі ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до статей 1054, 1055 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За визначенням частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з позовної заяви, між сторонами виникли кредитні правовідносини, оскільки ними було укладено кредитний договір шляхом підписання Відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, що підтверджується наданими Позивачем суду оригіналами і копією анкет-заяв про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 27.02.2013 р. та від 20.11.2014 р. (а.с. 7, 175-182). При цьому суд критично оцінює заперечення Відповідача про те, що ним не підписувалися такі анкети-заяви, а підписи на них «візуально відрізняється від справжнього підпису Відповідача», оскільки ці заперечення не підтверджені належними і допустимими доказами, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи цих підписів суду не подавалися.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру заявленої Позивачем до стягнення заборгованості Відповідача за зазначеним кредитним договором, суд виходить з такого.

Так, на відміну від положень позовної заяви в анкеті-заяві від 27.02.2013 р., копія якої додана до позову, оригінал надано суду в судовому засіданні 01.03.2018 р. для дослідження, вказано про прохання Відповідача надати йому кредит в розмірі лише 500 грн. (а.с. 7, 178), ця анкета-заява не містить даних про суму одержаного Відповідачем кредиту. Надалі згідно з довідкою про зміну умов кредитування (а.с. 168) кредитний ліміт Відповідача змінювався:

27.02.2013 р. збільшено з 300 грн. до 1 500 грн.;

16.08.2013 р. навпаки зменшено до 1 370 грн.;

04.06.2014 р. та 09.08.2016 р. кредитний ліміт взагалі був відсутній, складав 0,00 грн.;

11.08.2016 р. (тобто дата, з якої, як стверджено в додаткових поясненнях (а.с. 183-184), нараховується дана заборгованість) кредитний ліміт збільшено до 25 000 грн.

Проте Позивач, встановивши Відповідачеві 11.08.2016 р. кредитний ліміт у розмірі 25 000 грн, натомість у позові просить стягнути з нього заборгованість за «тілом» кредиту у розмірі 28 218,85 грн. (а.с. 2), не вказуючи при цьому та не надаючи доказів і обґрунтувань на підтвердження подальшого збільшення кредитного ліміту до стягуваної Позивачем суми.

У той же час Відповідачем надано копії вимог Позивача про погашення заборгованості в іншому розмірі, ніж наведено в позові та Розрахунку заборгованості (а.с. 4-6), а саме: за станом на 05.03.2017 р. 7 560 грн. (а.с. 60), а в доданому до позовної заяви Розрахунку Позивача на цю дату 37 276,07 грн.; на 14.06.2017 р. 13 690 грн. (а.с. 61), а в Розрахунку Позивача 49 230,93 грн.

Крім того, стосовно збільшення кредитного ліміту 11.08.2016 р. до 25 000 грн. судом проаналізовано усі надані Позивачем виписки з карткового рахунку Відповідача (а.с. 93-108, 143-150, 185-205), з яких вбачається, що Відповідач, перебуваючи в місті Одеса (перебування останнього у вказаний час його представником заперечувалося в суді):

11.08.2016 р. о 09:43 год. поповнив готівкою якусь із своїх карток в розмірі 25 000 грн. у терміналі самообслуговування в приміщенні відділення банку за адресою: пл. Соборна, 6, м. Одеса (а.с. 101, 147, 187);

11.08.2016 р. о 10:43 год. відкрив депозит на суму 25 000 грн., перерахувавши ці кошти з якоїсь із своїх карток за допомогою системи «Приват 24»;

11.08.2016 р. о 13:36 год. зняв з якоїсь із своїх карток готівкою суму у 20 799,64 грн. у банкоматі відділення банку за адресою: вул. Садова, 7, м. Одеса.

Проте, за наданою Позивачем довідкою, Відповідач зареєструвався в системі «Приват 24» не у серпні 2016 року, як зазначено вище, а лише 17.10.2016 р. о 16:13 год. (а.с. 169).

Таким чином, Позивачем та його представником у судових засіданнях не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що Відповідачеві надано кредит шляхом встановлення на картковий рахунок кредитного ліміту в розмірі не меншому за 28 218,85 грн., що Позивач просить у позові (а.с. 2), оскільки за наданими Позивачем суду документами кредитний ліміт збільшувався 11.08.2016 р. лише до 25 000 грн., при цьому саме на таку суму Відповідач поповнив свій картковий рахунок,

а не зняв з нього готівку (а.с. 101, 147, 187), а зняття коштів у цей же день в розмірі 20 799,64 грн. відтак відбулося в межах поповнення картки на суму 25 000 грн., тобто не могло викликати заборгованість у сумі 28 218,85 грн.

Стосовно ж ймовірного перерахування Відповідачем з кредитного рахунку 25 000 грн. на відкритий у цей же день 11.08.2016 р. депозит через систему «Приват 24», то ці обставини спростовані довідкою самого ж Позивача про реєстрацію Відповідача в системі «Приват 24» лише 17.10.2016 р. (а.с. 169).

Відповідно до частин пятої, шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, стосовно заявленої у позові до стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, судом встановлено, що в позовній заяві (а.с. 1а) та в згаданих анкетах-заявах (а.с. 7, 177-180), відсутнє будь-яке зазначення процентної ставки за наданим Відповідачеві кредитом. Водночас до позовної заяви Позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з різними процентними (відсотковими) ставками за цими картами, а саме: за картами «Универсальная, 30 дней льготного периода» (з відсотковою ставкою 3,0 % на місяць), «Универсальная, 55 дней льготного периода» (з відсотковою ставкою 2,5 % на місяць), «Универсальная Contract» (з відсотковою ставкою 1,7 % на місяць) та «Универсальная Gold» (з відсотковою ставкою 2,5 % на місяць), жодні з наведених умов кредитування не містять підпису Відповідача про ознайомлення його з цими умовами (а.с. 8). Так само із цього витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вбачається, що ці карти різняться за розміром пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів.

Також різняться відсоткові ставки, зазначені в Розрахунках заборгованості (а.с. 4-6), доданих до позовної заяви (відповідно 30 %, 34,80 %, 43,20 %, 0,00 %, 3,50 %), якими до того ж не охоплено повного періоду, що досліджується, оскільки один Розрахунок заборгованості (а.с. 4) починається з 27.02.2013 р. (тобто зазначеної в позові дати укладення кредитного договору) та закінчується 01.04.2015 р., а інший Розрахунок (а.с. 5-6) починається з 01.08.2015 р. і закінчується 10.08.2017 р.

Ухвалою суду від 27.11.2017 р. про відкриття провадження у справі сторонам, зокрема Позивачеві, було розяснення, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (стаття 10, 60 ЦПК України в редакції до 15.12.2017 р.), докази подаються до початку розгляду справи по суті (статті 27, 131 ЦПК України в редакції до 15.12.2017 р.).

Аналогічні положення закріплено чинною редакцією ЦПК України. Так, відповідно до частин третьої, четвертої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; при цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У свою чергу суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, при цьому за загальним правилом суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім визначених законом випадків (пункт 4 частини пятої статті 12, частина сьома статті 81 ЦПК).

З огляду на усе наведене та зважаючи на відсутність підпису Відповідача на жодних із доданих до позовної заяви умовах кредитування за різними кредитними картами, а також суперечність даних щодо розміру наданого Відповідачеві кредиту, відсутність підтвердження збільшення кредитного ліміту до розміру не меншому за 28 218,85 грн., що Позивач просить стягнути як «тіло» кредиту, а відтак відсутність доказів на підтвердження розміру заявленої до стягнення заборгованості, суд вважає, що Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Аналогічні правові позиції неодноразово викладалися Верховим Судом України, зокрема, в його постановах від 11.02.2015 р. у справі № 6-240цс14, від 11.03.2015 р. у справі № 6-16цс15, від 22.03.2017 р. у справі № 6-2320цс16, де Верховний Суд України зазначив, що непідписані позичальником умови надання кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статей 509, 526, 536, 626, 634, 1050, 1054, 10561 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355, підпунктами 8, 9, 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Копії повного рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи цей строк з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354, підпункти 8, 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копія скороченого рішення суду (вступної та резолютивної частин) може бути видана присутнім у судовому засіданні учасникам справи за їх заявою негайно після проголошення рішення.

Повне рішення суду буде складено не пізніше 03.03.2018 р.

Повне рішення суду складено 02.03.2018 р.

Суддя Л.А. Макаренко