Провадження № 4-с/679/4/2018
Справа № 679/1973/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2018 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Базарника Б.І., при секретарі Ясенчук С.Ю., за участі представника скаржника ОСОБА_1, представника стягувача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин скаргу ОСОБА_3 на рішення органу державної виконавчої служби, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Нетішинського міського суду із скаргою на постанову від 29.12.2016 року про арешт майна боржника, винесену головним державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві.

В скарзі посилається на ту обставину, що 05 грудня 2014 року ухвалою Нетішинського міського суду накладено арешт на належне йому рухоме та нерухоме майно на суму позову 337 777,20 доларів США, що еквівалентно по курсу долара на 14.10.2014 року - 4 374 707,5 гривень.

29 грудня 2016 року постановою про арешт майна боржника, яка була винесена головним державним виконавцем Оболонського районного відділу ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_3 Оскаржувану постанову вважає неправомірною, оскільки така винесена з порушенням норм матеріального права, а тому має бути визнана неправомірною та скасована.

Також зазначає, що ухвалою Нетішинського міського суду від 05 грудня 2014 року, яка є виконавчим документом, не передбачено накладення арешту на все майно ОСОБА_3, а лише на рухоме та нерухоме майно в межах суми позову. Скаржник вважає, що за наявності квартири номер 78, в будинку номер 1 по вулиці Оболонська Набережна у місті Києві ринковою вартістю 20 967 798, 00 грн. достатньо було б лише накласти арешт на таку квартиру для того, щоб вкластися в суму боргу. Проте, з невідомих причин державний виконавець не вчинив відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» та вищевказаної ухвали суду. За таких обставин скаржник вважає, що арешт майна є безпідставним, а постанова державного виконавця про арешт майна боржника підлягає скасуванню.

Державний виконавець в судове засідання не зявилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином. Відповідно до клопотання, що надійшло на адресу суду 14.12.2017 року остання просить розглядати скаргу за її відсутності, а свої дії по винесенню оскаржуванної ОСОБА_3 постанови вважає правомірними.

Представник стягувача ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» в своїх запереченнях вважає скаргу ОСОБА_3 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зокрема, зазначив, що ОСОБА_3, а також інші майнові поручителі, достеменно знав про існування ухвали Нетішинського міського суду від 05 грудня 2014 року, оскільки особисто подавав заяву про скасування заходів забезпечення позову. Зазначив, що згідно ухвали суду арешту підлягає усе майно боржника в межах суми, що еквівалентна 4 374 707,50 грн. Ухвала суду не передбачає арешт конкретно визначеного майна, його переліку, місця знаходження, інших особливостей. Крім того вважає, що скаржник пропустив строк на звернення із вказаною скаргою, що є безумовною підставою для відмови у її задоволенні.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених у тексті скарги.

Представник стягувача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову відділу ДВС Оболонського РУЮ ГТУЮ м.Києва від 29.12.2016 року про арешт майна боржника, посилаючись на свої письмові заперечення.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.12.2014 року ухвалою Нетішинського міського суду накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 на суму позову 337 777,20 дол. США, що еквівалентно по курсу долара на 14.10.2014 року - 4 374 707,5 гривень.

29.12.2016 року головним державним виконавцем Оболонського районного відділу ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_5 винесена постанова про арешт майна боржника з якої вбачається, що арешт накладено на все майно, яке належить ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення 4 374 707,5 гривня (UAH).

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятидениий строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до п.п.3, 8 ч.1 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як законності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Як вбачається з постанови про арешт майна боржника, скаржник отримав належним чином засвідчену копію постанови - 27.11.2017 року.

01.12.2017 року скаржник звернувся із скаргою до суду, що здійснено в межах десятиденного строку, передбаченого ч.1 ст.449 ЦПК України.

Посилання представника стягувача на пропуск строку на звернення до суду не заслуговує на увагу у звязку з наступним. Ухвалою Нетішинського міського суду від 01.12.2017 року залишена без розгляду скарга ОСОБА_3, яка була зареєстрована судом 08.11.2017 року. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що ОСОБА_3 отримав належним чином посвідчену оскаржувану скаргу раніше ніж 27.11.2017 року.

За загальним правилом, що передбачене ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належить боржнику.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафу та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Таким чином, арешт накладається в межах суми стягнення, витрат виконавчого провадження на все майно боржника, якщо окремо визначеного майна боржника недостатньо для повного виконання вимог стягувача та відшкодування витрат виконавчого провадження.

Крім того, ч.ч.2, 4 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в національній та іноземній валютах, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Як передбачено ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржникові інше майно, крім майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Суд погоджується із доводами скаржника, що ухвала Нетішинського міського суду від 05.12.2014 року є виконавчим документом в розумінні п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, накладення арешту державним виконавцем на все майно ОСОБА_3 не передбачено виконавчим документом, а тому такі дії є неправомірним, а винесення відповідної постанови про арешт майна суперечить вимогам ч.3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», якою чітко передбачено, що арешт може бути накладено лише в межах суми стягнення. Суд вважає, що державним виконавцем у оскаржуваній постанові допущено порушення (обмеження) прав боржника ОСОБА_3 у вільному розпорядженні усім належним йому майном, зазначивши в її тексті «накласти арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3, у межах суми звернення стягнення 4 374 707,5 гривня (UAH)». Вказане у своїй сукупності дає підстави для суду визнати оскаржувану постанову неправомірною та скасувати її.

Згідно звіту про оцінку майна, що була надана представником скаржника в судове засідання, ринкова вартість квартири загальною площею 658,40 кв. м., з яких 211,50 кв. м. - житлова площа), яке знаходиться за адресою м.Київ, Оболонська набережнаАДРЕСА_1, становить 800 614 дол. США, що за курсом НБУ станом на дату оцінки (21.09.2017 року) складає 20 967 798 грн. Строк дії звіту та висновку про вартість становить 6 місяців від дати оцінки.

Із скарги ОСОБА_3 вбачається, що скаржник не заперечує щодо вчинення державним виконавцем виконавських дій, спрямованих на виконання ухвали Нетішинського міського суду від 05 грудня 2014 року. Тому, з врахуванням вимог ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.2 ст.451 ЦПК України підставною є також вимога скаржника про зобовязання Оболонського районного відділу ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві накласти арешт на майно ОСОБА_3 на суму позовоу 337 777,20 дол. США, що еквівалентно по курсу долара на 14.10.2014 року 4 374 707,5 грн., зокрема на квартиру номер 78, в будинку номер 1 по вулиці Оболонська Набережна, м. Київ.

Суд вважає, що накладення арешту лише на вищевказану квартиру боржника в повній мірі узгоджується з вимогами ухвали суду від 05 грудня 2014 року, якою зобовязано накласти арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 на суму позову 337 777,20 дол. США, що еквівалентно по курсу долара на 14.10.2014 року - 4 374 707,5 гривень, не порушуючи при цьому право останнього на розпорядження іншим належним йому рухомим та нерухомим майном.

З огляду на наведене, суд вважає, що дана постанова про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_3 є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки порушує права та інтереси боржника на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також підлягає до задоволення вимога скаржника про зобовязання Оболонського районного відділу ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві накласти арешт на майно скаржника в межах суми позовоу - 337 777,20 дол. США, що еквівалентно по курсу долара на 14.10.2014 року 4 374 707,5 грн., зокрема, на квартиру номер 78, в будинку номер 1 по вулиці Оболонська Набережна, м. Київ.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.447, 449, 451 ЦПК України, ст.ст.2, 3, 48, 50, 56 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на рішення органу державної виконавчої служби - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову від 29 грудня 2016 року про арешт майна боржника, яка була винесена головним державним виконавцем Оболонського районного відділу ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_5 по виконавчому провадженню №53212000.

Зобовязати Оболонський районний відділ ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (вул.Маршала Тимошенко, будинок 2-Д, 1-й під'їзд, 4 поверх, м.Київ, поштовий індекс 04212, ) накласти арешт на майно ОСОБА_3 на суму позову 337 777,20 дол. США, що еквівалентно по курсу долара на 14.10.2014 року - 4 374 707,5 грн., зокрема, на квартиру номер 78, в будинку №1 по вулиці Оболонська Набережна, м.Київ, по виконавчому провадженню №53212000.

У відповідності з ст.453 ЦПК України про виконання ухвали повідомити Нетішинський міський суд та заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги через Нетішинський міський суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Б.І. Базарник