Провадження № 2/161/146/18
У Х В А Л А

про залишення без розгляду

06 березня 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

при секретарі Бортнюк А.В.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

Позивач повторно, а саме 13 лютого та 06 березня 2018 року не з»явився в судове засідання і від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Про розгляд справи 13 лютого 2018 року ОСОБА_3 був повідомлений під розписку, повідомлення про судове засідання 06 березня 2018 року направлялось позивачу на адресу вказану ним в позовній заяві, однак повернулось на адресу суду з відміткою « За місцем обслуговування».

Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно вимог ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Позивач ОСОБА_3, який подав позовну заяву, в судове засідання не з»являвся без поважних причин та не цікавився станом провадження в даній справі.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез»явлення не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також з метою забезпечити виконання завдань цивільного судочинства, дотримання засад і принципів міжнародного права, вважаю, що позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів слід залишити без розгляду.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною слід залишити без розгляду.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали буде складено 07 березня 2018 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_7