Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/38/18

Провадження №2/377/65/18

23 лютого 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при секретарі судового засідання Маряхіній І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

У С Т А Н О В И В :

19 січня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 10000,00 гривень, проценти за користування позикою в сумі 1097,98 гривень, судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 гривень, та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 400,00 гривень.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що в травні 2016 року до нього звернувся його знайомий ОСОБА_2 з проханням надати йому у борг грошові кошти на його особисті потреби - оплату боргів по житлово-комунальним послугам. Сподіваючись на добропорядність та обов'язковість відповідача він погодився надати йому в борг певну суму грошей і 25 травня 2016 року позивач особисто передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 10000,00 гривень. На підтвердження укладеного між ними договору позики вони у відповідності до вимог ст. 1047 ЦК України оформили свої взаємовідносини у вигляді розписки від імені відповідача від того ж числа, за змістом якої він підтвердив отримання у борг грошей у сумі 10000,00 гривень. Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути позивачу борг в повному обсязі не пізніше 30 березня 2017 року, але в установлений строк відповідач борг не повернув. Загальна сума процентів за користування позикою за період з 1 квітня 2017 року по 31 січня 2018 року включно, виходячи з встановленої Національним банком України облікової ставки, складає 1097 гривень 98 копійок.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що відповідач проживав у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1. За період з травня 2015 року по березень 2016 року він не здійснював оплату за житлово-комунальні послуги, тому утворилась заборгованість на суму 10000 гривень. Оскільки у відповідача не було коштів на оплату такої суми заборгованості, то вони з ним домовились про те, що він особисто сплачує заборгованість за житлово-комуналні послуги, а відповідач пише йому розписку про повернення 10000 гривень до 30 березня 2017 року. При цьому гроші в сумі 10000 гривень він відповідачу не давав, тому що не довіряв йому, а сам сплачував заборгованість за житлово-комунаьні послуги. Незважаючи на досягнуті між ним і відповідачем домовленості, враховуючи те, що відповідач працює на ДСП «Чорнобильска АЕС» і мав можливість повернути борг в повному обсязі в строк до 30 березня 2017 року, відповідач свої зобов'язання перед ним не виконав. Він неодноразово попереджав відповідача про необхідність повернення боргу, 03.03.2017 року ним було направлено відповідачу ОСОБА_2 за місцем його роботи вимогу про необхідність повернення суми боргу, але на даний час борг в сумі 10000 гривень йому так і не повернуто.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що дійсно він проживав в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, в якій він зареєстрований і на даний час, власником якої є позивач. За період з травня 2015 року по березень 2016 року він не сплачував за житлово-комунальні послуги, тому утворився борг за вказаний період приблизно в сумі 10000 гривень. Оскільки в нього таких коштів не було, то позивач погодився заплатити за нього борг, а він написав розписку на підтвердження повернення йому грошових коштів в сумі 10000 гривень не пізніше 30 березня 2017 року, хоча вказані гроші він від позивача не отримував. Тому він згоден сплатити позивачу 10000 гривень, які за нього заплатив позивач на погашення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 травня 2016 року ОСОБА_2 написав розписку, відповідно до змісту якої він отримав 10000 гривень від ОСОБА_1. Вказану суму зобов'язався повернути не пізніше 30 березня 2017 року (а. с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Вказаний правовий висновок сформований Верховним Судом України у постанові від 13 грудня 2017 року( справа за № 6-996цс17).

Досліджуючи розписку, підписану 25 травня 2016 року ОСОБА_2, відповідачем у справі, необхідно виявити справжню правову природу цього договору.

Надана суду розписка містить зобов'язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 10000 гривень не пізніше 30 березня 2017 року.

Як вбачається з пояснень відповідача, він гроші в борг у позивача в сумі 10000 гривень не брав. Вказана розписка була написана ним на підтвердження повернення позивачу 10000 гривень, які він заплатив за нього, як борг за спожиті житлово-комунальні послуги, що позивачем не заперечувалося в судовому засіданні.

З урахуванням наданих пояснень позивачем та відповідачем судом встановлено, що у власності позивача перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_1. В цій квартирі проживав відповідач ОСОБА_2 з дружиною, який перебував у родинних відносинах з позивачем. З березня 2016 року відповідач у цій квартирі не проживає, хоча в цій квартирі зареєстровано його місце проживання.

Довідкою управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 23.01.2018 року підтверджено, що ОСОБА_2 з 18.06.2004 року і по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки КП «ЖКЦ» за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01.05.2016 року заборгованість по сплаті за житлово-комунальних послуг становить 10850,47 гривень.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, наявність цієї суми заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги стала підставою для написання розписки відповідачем, оскільки між ними була домовленість про те, що він сплачує суму заборгованості, а відповідач у строк до 30 березня 2017 року повертає йому цей борг.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивач гроші в сумі 10000 гривень в борг відповідачу не передавав, а розписка була написана відповідачем як гарантія повернення позивачу суми боргу за сплачені ним житлово-комунальні послуги.

Таким чином, між сторонами не виникли відносини, які випливають з договору позики, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення боргу.

За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258 -259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 28 лютого 2018 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька