Справа № 525/936/17
Провадження №2/525/22/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2018 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_3 вбачається, що влітку 2016 року корова відповідача у справі ОСОБА_2, що проживає по сусідству з ним, знищила половину врожаю кормових буряків та пошкодила врожай картоплі, а також понадгризала гарбузи, які також невдовзі пропали. Відповідач не заперечувала своєї провини в неналежному догляді за твариною та обіцяла відшкодувати шкоду добровільно і умовила його не звертатися до суду з позовом до неї. Вказує, що матеріальна шкода, завдана йому відповідачем ОСОБА_2 влітку 2016 році становила 1000 грн., а саме: 300 кг буряків х 1 грн./кг=300 грн.; 100 кг картоплі х 5 грн./кг=500 грн.; 200 кг гарбузів х 1 грн./кг=200 грн. Однак, як зазначає позивач, до цього часу відповідач не відшкодувала нанесені йому збитки та почала уникати з ним зустрічі та не відповідати на телефонні дзвінки.

Також позивач ОСОБА_3 вказує, що 17.06.2017 року корова відповідача у справі ОСОБА_2 близько 12 год. знову «бігала» по грядках у нього та його сусідів, його брат, побачивши це, покликав сусідку ОСОБА_4, яка допомогла загнати корову, що належить ОСОБА_2 в її двір та зачинити її, оскільки власниці корови вдома не було. 19.06.2017 року його брату зателефонував сусід ОСОБА_5 в обідній час і повідомив, що сусідська корова їсть кукурудзу у нього (тобто ОСОБА_3І.) на грядці. Він разом з братом пішли на це місце підраховувати збитки та проводили фото фіксацію на огороді, після чого зясувалося, що корова, яка належить ОСОБА_2 з 28-ми кущів (2-ва рядки) у кожному кущі 3 стебла 28х3=84 стебла, всього з яких вціліло з урахуванням часткового пошкодження лише 32 стебла, отже, як вказує позивач, 52 стебла було знищено повністю.

ОСОБА_3 в обґрунтуванні позову вказує, що з розрахунку позовних вимог матеріальних збитків, завданих йому відповідачем в червні 2017 року, через байдужість відповідача та через її недогляд за тваринами і птахами, він втратив заплановану вигоду з продажу качанів молодої вареної кукурудзи, а саме: 52 знищених коровою відповідача стебла кукурудзи повинні були принести йому врожай 104 качана кукурудзи, ринкова вартість вареної кукурудзи становить за один качан приблизно 15-10 грн. за одну штуку. Вважає, що відповідачем у справі йому спричинено матеріальну шкоду 19.06.2017 року в розмірі 1040 грн.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що відповідач ОСОБА_2 постійно допускала недогляд за її коровою та птицею, які постійно вторгалися на його приватну земельну ділянку та пошкоджували відповідні врожаї, а він, відповідно, добросовісно дбає про земельну ділянку і здійснює її належний догляд і обробіток, а також те, що шкоду, яка йому було завдано відповідачем також і в 2016 року досі не відшкодовано, він зазнав значних моральних страждань та душевних переживань (тобто йому заподіяно моральну шкоду), був змушений звертатися за захистом своїх прав до органів правопорядку та суду, переживав з приводу того, що він не зміг повноцінно скористатися вирощуваним ним врожаєм, ці дії відповідача призвели до загострення наявних у нього захворювань і він змушений був придбавати ліки та проходити відповідне лікування, при цьому, через знищення більшої частини врожаю та втрату запланованої вимоги він був приречений на жалюгідне існування, так як виторг з продажу варених качанів кукурудзи в санаторії був запланований ним ще з осені 2016 року, а виручені кошти мали бути потрачені на придбання ліків, купівлю одягу, позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд стягнути на його користь заподіяну матеріальну шкоду в сумі 2040 грн. та заподіяну моральну шкоду в сумі 25000 грн., а також судові витрати у справі (а.с.а.с.3-4).

Провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 27.09.2017 року, тобто за правилами ЦПК України, який діяв до 15.12.2017 року.

Позивачем у справі до суду були подані заяви: про залучення представника (а.с.а.с.13-15), про приєднання документів та матеріалів до справи (а.с.17), про виклик свідків (а.с.34), про приєднання матеріалів до справи (а.с.36), про витребування доказів (а.с.49), про забезпечення доказів (по суті про приєднання СД-диску до матеріалів справи) (а.с.51), про приєднання матеріалів до справи (а.с.а.с.54,57), про приєднання документів до справи (а.с.108). Вищевказані заяви були розглянуті судом за правилами ЦПК України, що діяв до 15.12.2017 року та були задоволені.

У звязку з набранням 15.12.2017 року в Україні чинності нової редакції ЦПК України, з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, з врахуванням думок учасників справи, ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 27.12.2017 року вирішено продовжити розгляд даної цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження і розгляд справи було відкладено на 16.01.2018 року, яке у звязку з перебуванням судді на лікарняному було перенесено на 12.02.2018 року.

09.01.2018 року засобами поштового звязку до суду надійшов письмовий відзив відповідача у справі ОСОБА_2 на цивільний позов ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зі змісту якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2 заявлені до неї позовні вимоги ОСОБА_3 не визнає; також посилається на те, що позивачем у справі не надані докази на підтвердження заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с.а.с.138-140).

16.01.2018 року засобами поштового звязку від позивача у справі ОСОБА_3 до суду надійшла письмова відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2, зі змісту якої вбачається, що позивач вважає, що він надав належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди; також посилається на те, що у відзиві не вказані всі відомості, що передбачені ст.178 ЦПК України (а.с.а.с.141-145).

В судовому засіданні 03.11.2017 року позивач ОСОБА_3 та його представник за довіреністю ОСОБА_1 (який брав участь у подальших судових засіданнях по даній справі) заявлені позовні вимоги підтримали, в своїх поясненнях посилалися на обставини та доводи, що викладені в позовній заяві та просили задовольнити вищевказаний цивільний позов у повному обсязі.

В судових засіданнях відповідач ОСОБА_2 по суті, виходячи зі змісту її пояснень та доводів, заперечила проти задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з неї матеріальної та моральної шкоди, яка вказана у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_3; в судовому засіданні 12.02.2018 року підтримала доводи, які викладені в письмовому відзиві на вищевказаний позов.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_3, пояснення та доводи представника позивача ОСОБА_1, пояснення відповідача ОСОБА_2, дослідивши докази у справі та письмові пояснення, які викладені у заявах по суті справи, переглянувши відеозапис, що наданий позивачем у справі, допитавши свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, розглянувши письмові пояснення ОСОБА_7, і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди належить відмовити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (обєкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 народився 03.05.1989 року, він проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.а.с.3,14,21-22,160). Відповідач у справі ОСОБА_2 народилася 02.08.1974 року, вона проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.а.с.3,8).

З копії квитанції про прийняття податків і зборів по Радивонівській сільській раді Великобагачанського району Полтавської області від 24.10.2017 року вбачається, що від громадянина ОСОБА_3 одержано в рахунок сплати земельного податку за 2017 рік кошти в сумі 104 грн.10 коп. (а.с.58). Однак, в ході судового розгляду справи позивачем у справі та його представником суду не надавалися будь-які докази на підтвердження належності права власності чи права користування земельною ділянкою ОСОБА_3 (в т.ч. і щодо розміру земельної ділянки та її цільового призначення), що розташована біля домоволодіння, де проживає ОСОБА_3 в с. Марянівка Великобагачанського району Полтавської області по вулиці Пушкіна, 21.

Поряд з цим, відповідач у справі в цілому не заперечувала, що земельна ділянка, частина якої відображена на фотознімках, що маються в матеріалах справи (а.с.а.с.29-32) використовувалася у 2017 році її сусідом ОСОБА_3 Цього, по суті, також не заперечували і допитані в судовому засіданні в якості свідків сусіди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Як відповідач ОСОБА_2, так і свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували те, що наявні на фотознімках пошкодження паростків кукурудзи походять від їх погризання коровою ОСОБА_2

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 вказувала про те, що одного разу влітку 2017 року вона бачила корову ОСОБА_2, яка стояла на узбіччі неподалік домоволодіння ОСОБА_3, вона, побачивши це, загнала її на подвіря ОСОБА_2; також вказала, що влітку 2017 року вона також бачила, що корова ОСОБА_2 завернула в сторону грядок ОСОБА_3, однак на грядку корова не зайшла, оскільки її прогнали члени сімї ОСОБА_3 Щодо періоду літа 2016 року, то даний свідок достеменно не змогла пояснити, які культури проростали на огороді ОСОБА_3, вказала, що гарбузів вона не бачила, росли кукурудза та буряки, однак вказала, що вона не бачила того, щоб корова відповідача пошкодила гарбузи, картоплю та буряк позивача за обставин,які вказані в обґрунтуванні позовної заяви. При цьому, як вказав даний свідок, вона робила зауваження ОСОБА_2 щодо належного утримання її свійських тварин.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вказала про те, що у 2016 році ОСОБА_3 на земельній ділянці біля домоволодіння, де він проживає, саджав буряки, картоплю та гарбузи, а в 2017 році кукурудзу, однак їй не відомо про те, що корова ОСОБА_2 пошкодила врожай ОСОБА_3 влітку 2016 року та влітку 2017 року; вказувала про те, що вона чула від людей про те, що корова ОСОБА_2 заходила на людські огороди (рік не вказала) і вона робила зауваження ОСОБА_2 щодо належного утримання її свійських тварин, на що ОСОБА_2 обіцяла виправитися.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав про те, що він влітку 2016 року особисто не бачив пошкодження паростків картоплі, буряків та гарбузів на огороді ОСОБА_3 та влітку 2017 року - кукурудзи коровою ОСОБА_2 за обставин та в кількості, які викладені в доводах позовної заяви ОСОБА_3; вказав про те, що влітку 2016 році він бачив 6-7 пошкоджених пагонів буряків на грядці ОСОБА_3 і допускає, що корова ОСОБА_2 могла зайти на огород, однак особисто він цього не бачив; не заперечив того, що коли він бачив курей ОСОБА_2, які ходили біля його двору, то він про це говорив ОСОБА_2, щоб остання не допускала їх виходу за межі домоволодіння.

В ході судового розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 вказував про те, що будь-який Акт обстеження пошкоджених посівів ні в 2016 році, ні в 2017 році, в т.ч. і з участю представника Радивонівської сільської ради чи гр-ки ОСОБА_2 не складався; фотознімки та відеозйомка земельної ділянки ОСОБА_3 була здійснена ним 19.06.2017 року, 07.07.2017 року та 25.08.2017 року. У 2016 році фото та відеозйомка пошкоджених пагонів кормових буряків, картоплі та гарбузів не здійснювалася. В ході судового розгляду представник позивача вказував про те, що у 2016 році ОСОБА_2 не писала письмову розписку про те, що вона зобовязується відшкодувати матеріальну шкоду за пошкодження влітку 2016 року сходів буряків, картоплі та гарбузів, оскільки ОСОБА_3 повірив їй на слово та покладався на її порядність. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 12.02.2018 року вказала, що вона не визнає заявлені позовні вимоги у повному обсязі, поряд з цим вказала, що влітку 2016 року її корова могла пошкодити близько пяти пагонів буряку (зі слів ОСОБА_3І.), що проростав на його огороді і за це вона віддала останньому десять трьох літрових банок молока, хоча будь-якої розписки про це не брала, посилаючись на порядність останнього.

З наявних у справі фотознімків, які надані стороною позивача у справі (а.с.а.с.29-32,39,41,43,44,45) (фотознімки зроблені 19.06.2017 року, що підтвердив в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1О.) вбачається, що на них зображено частину земельної ділянки біля певного домоволодіння, поряд проходить ґрунтова дорога та розташовані домоволодіння, вбачається (в межах інформації, що розміщена на фотознімках), що частина сходів кукурудзи містить пошкодження верхньої та бокових частин (а.с.а.с.29-32,39,41,43-45). Це ж вбачається і з переглянутого в судовому засіданні відеозапису (наданий стороною позивача у справі диск знаходиться на а.с.52), який датований (відеозапис), зокрема і за 19.06.2017 року.

На відеозаписі за 07.07.2017 року та фотознімках за це число вбачається, що неподалік певного домоволодіння (домоволодіння видніється в ракурсі відеозйомки та фотознімків, зроблених під час цієї відеозйомки (а.с.42) ходять гуси білого окрасу; на відеозаписі за 25.08.2017 року також вбачаються гуси білого окрасу, які ходять по садку (на обох відеозаписах чується коментар цих відеозаписів ОСОБА_1О.).

Під час судового розгляду справи представник позивача посилався на те, що розрахунки пошкоджених пагонів відповідних культур та збитки, про які вказується в позовній заяві, стороною позивача обраховувалася орієнтовно, в т.ч. із залученням бухгалтера-експерта, враховувалася середня цифра в залежності від площі посівів вищевказаних культур (кукурудзи, буряків, картоплі та гарбузів).

З матеріалів перевірки по зверненню ОСОБА_3, що проводилася Великобагачанським ВП ГУНП в Полтавській області в період часу з 05.07.2017 року по 19.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 26.06.2017 року звертався до відділу поліції з заявою про вчинення протиправних дій ОСОБА_2 щодо нього (заява надійшла до відділу поліції 05.07.2017 року); за результатами проведеної перевірки заявнику була надана відповідь, а матеріали було скеровано до справи Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області (а.с.а.с.74-80).

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України (яка встановлює відповідальність за шкоду, яка спричинена в результаті делікту), майнова шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з цим, відповідно до розяснень, що викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи (абзац перший пункту 2 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України №9 від 24.10.2003 року).

Зі змісту та суті обґрунтування доводів позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_3 вказує про заподіяння йому матеріальної шкоди у 2016 році (влітку) коровою відповідача в сумі 1000 грн. оскільки було пошкоджено врожай картоплі, частина врожаю кормових буряків та пошкоджено гарбузи, які невдовзі пропали (кількість вказана в обґрунтуванні позовної заяви). Вказує також, що у 2017 році (19.06.2017 року) коровою відповідача було пошкоджено паростки кукурудзи (кількість вказана в позовній заяві), відповідно, він втратив заплановану вигоду з продажу качанів молодої кукурудзи, відповідно, йому спричинено матеріальну шкоду у 2017 році в сумі 1040 грн. (а.с.а.с.3-4).

Положення ст.22 ЦК України визначають підстави для відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частиною 2 цієї статті визначено поняття збитків. Так, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства, встановлено, зокрема, ЗК України.

Відповідно до ст.211 ЗК України, за псування сільськогосподарських угідь, громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

Згідно положень ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Як розяснив Верховний Суд України у своїй постанові від 14.06.2017 року (забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права), аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного звязку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому, предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обовязок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Суд при оцінці сукупності доказів у справі, що подані на підтвердження заявлених позовних вимог виходять з положень ст.ст.12,77,78,80,81 ЦПК України та враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Враховуючи викладене, аналізуючи з позиції ст.ст.12,77,78,80,81 ЦПК України зміст переглянутого в судовому засіданні відеозапису за 19.06.2017 року та фотознімки, зроблені цього ж дня стороною позивача у справі не вбачається поза розумнім сумнівом та достеменно те, що саме корова відповідача у справі цього дня (як вказується позивачем у обґрунтуванні заявленого позову) здійснила пошкодження паростків кукурудзи; не вбачається також точної кількості пошкоджених паростків кукурудзи на земельній ділянці, яку позивач використовує для городництва; при цьому, відеозаписи за 07.07.2017 року та 25.08.2017 року в цілому не підтверджують обставин заподіяння шкоди позивачу саме коровою відповідача у справі (як про те вказується у доводах позовної заяви), а стосуються фіксації факту знаходження гусей ОСОБА_2 неподалік будинку ОСОБА_3 (як вказується закадровим голосом при проведенні даних відеозйомок). Також, що стосується обставин заподіяння шкоди позивачу влітку 2016 року, то з огляду на норми ст.22 ЦК України, положення ст.ст.12,77,78,80,81 ЦПК України, а також доводи відповідача ОСОБА_2, які викладені у відзиві на позов та її пояснення в судовому засіданні про невизнання заявлених позовних вимог у повному обсязі, позивачем та його представником не надані будь-які належні, достатні і допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_2 заподіяла шкоду позивачеві за обставин, які викладені в обґрунтуванні позову як влітку 2016 року, так і влітку 2017 року; доводи позовної заяви про кількість пошкодженого врожаю влітку 2016 року та влітку 2017 року та про заплановану упущену вигоду від продажу качанів молодої вареної кукурудзи грунтуються на припущеннях і не підтверджені достатніми та належними доказами по справі. При цьому, з огляду на вищевказані висновки, та обставина, що тітка позивача у справі ОСОБА_8 являється фізичною особою-приватним підприємцем, не свідчить сама по собі про доведеність обставин, які підлягають доведенню щодо відшкодування заподіяної шкоди та стягнення упущеної вигоди.

Суд проаналізував письмові пояснення громадянина ОСОБА_7 від 16.12.2017 року (а.с.114) і з урахуванням предмету спірних правовідносин по даній справі приходить до висновку, що з вищевказаного письмового пояснення не вбачається підтвердження обставин, які стосуються доводів позивача ОСОБА_3 про заподіяння йому матеріальної шкоди як влітку 2016 року, так і влітку 2017 року за обставин, які вказані в обґрунтуванні заявленого позову.

З огляду на суть та зміст пояснень відповідача у справі ОСОБА_2, наданих нею в судовому засіданні, враховуючи зміст письмового відзиву відповідача на даний позов суд, з урахуванням принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, відсутності у позивача юридичної освіти та її розуміння спірних правовідносин сторін, суд не приймає пояснення відповідача ОСОБА_2 як часткове визнання позову щодо обставин пошкодження врожаю ОСОБА_3 влітку 2016 року.

Отже, виходячи з сукупності вищевикладеного та проаналізованих доказів у справі суд приходить до висновку, що стороною позивача у справі не доведено належними, достатніми та допустимими доказами всіх елементів складу цивільного правопорушення відповідача у справі щодо пошкодження половини врожаю кормових буряків, пошкодження врожаю картоплі та гарбузів (влітку 2016 року), а також щодо знищення стебел кукурудзи 19.06.2017 року в кількості та за обставин, які наведені в обґрунтуванні заявленого позову, відповідно, в задоволенні позовних вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди (збитків) в сумі 2040 грн. належить відмовити.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди за обставин, які наведені вище, відповідно, не вбачається підстав для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди за обставин, які наведені в обґрунтуванні заявленого позову. Крім цього, з огляду на сукупність досліджених матеріалів справи та докази, які надані на підтвердження доводів позовної заяви в частині відшкодування моральної шкоди (а.с.а.с.18-20,37,99,161,162,163) вбачається, що дійсно ОСОБА_3 з 1998 року по 2009 рік він мав ряд захворювань (а.с.37), в даний час також має ряд захворювань та потребує відповідного лікування, однак стороною позивача не доведено (не надано будь-яких доказів) про те, що наявні у позивача захворювання сталися чи продовжують мати місце через дії відповідача у справі ОСОБА_2, про які вказано в доводах позовної заяви.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, згідно положень ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача судові витрати у справі на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,22,23,1166 ЦК України, розясненнями, що містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), ст.ст.4,11,12,13,76-80,81,83,141,259,263-265,268,273,274,279,354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач ОСОБА_3, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1; представник позивача ОСОБА_1, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5; відповідач ОСОБА_2, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6.

Повний текст рішення складений 16.02.2018 року.

Суддя В.В.Хоролець