ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6126/16-ц
провадження № 2/753/1080/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Заболотній Л.Г.

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріалього округу ВОРОНЦОВА КАТЕРИНА ОЛЕКСІЇВНА про встановлення встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частина майна в порядку спадкування, визнання заповіту частково недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Воронцова Катерина Олексіївна про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно в порядку спадкування, визнання заповіту частково недійсним.

В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. В обґрунтування поданого позову вказали, що в 1994 році позивач познайомився з ОСОБА_5, коли вона як покупець приходила в магазин «Господарочка», де позивач працював вантажником. Вони почали спілкуватись, а потім зустрічатись. Через рік, в 1995 році вони вирішили разом проживати в належній ОСОБА_5 квартирі АДРЕСА_1. Весь час до смерті ОСОБА_5 вони проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільно видатки, дбали один про одного. В 1998 році почали будівництво будинку на належній ОСОБА_5 земельній ділянці в садовому товаристві «Турист». Позивач здійснював придбання будівельних матеріалів, а будував своїми руками та за допомогою друзів. Будинок був введений в експлуатацію у 2012 році. В 2010 році ОСОБА_5 дізналась про своє захворювання на рак. В цьому ж році вона була прооперована. В 2013 році їй зробили повторну операцію. Зважаючи на необхідність грошових коштів, ОСОБА_5 та позивач вирішили продати квартиру АДРЕСА_2. Квартира була продана за 65 000 доларів США. За кошти, які залишились від продажу квартири та на власні збереження позивача, вони придбали квартиру АДРЕСА_3, інша частина пішла на лікування ОСОБА_5 Зважаючи на викладені обставини, позивач просить встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати квартиру АДРЕСА_4 та садовий будинок НОМЕР_3 з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_10 - спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5. Визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 та на 1/2 частину будинку АДРЕСА_10», садове товариство масиву «Левада»; визнати частково заповіт недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що в матеріалах справи відсутні докази проживання однією сім'єю позивача з померлою. Вказали також на відсутність доказів придбання на спільні кошти квартири АДРЕСА_6, а також будівництва будинку АДРЕСА_10. Проведення спільних витрат на придбання майна в інтересах сім'ї позивачем належними та допустимими доказами не доведені. Просили в позові відмовити.

3-тя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Воронцова К.О. в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена судом належним чином, а у своїй заяві, направленій до суду, просила розглянути справу у її відсутність (т.1, а.с.197).

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

За змістом п.5, ч.1, ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу ІІІ-БК від 7 вересня 1993 року шлюб між позивачем та ОСОБА_6 було розірвано (т.1, а.с.6). Згідно паспорту громадянина України позивач у зареєстрованому шлюбі після цієї події не перебував (т.1, а.с.209-210).

В 1994 році позивач познайомився з ОСОБА_5, коли вона як покупець приходила в магазин «Господарочка», де позивач працював вантажником. Вони почали спілкуватись, а потім зустрічатись. Через рік, в 1995 році вони вирішили разом проживати в належній ОСОБА_5 квартирі АДРЕСА_7.

Весь час до смерті ОСОБА_5 вони проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільно видатки, дбали один про одного. В 1998 році почали будівництво будинку на належній ОСОБА_5 земельній ділянці в садовому товаристві «Турист». Будинок був введений в експлуатацію в 2012 році. В 2010 році ОСОБА_5 дізналась про своє захворювання на рак. В цьому ж році вона була прооперована. В 2013 році їй зробили повторну операцію. Зважаючи на необхідність грошових коштів, ОСОБА_5 та позивач вирішили продати квартиру АДРЕСА_8. Квартира була продана за 65 000 доларів США. За кошти, які залишились від продажу квартири та на власні збереження позивача вони придбали квартиру АДРЕСА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 у віці 59 років померла, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області (т.1, а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (т.1, а.с.20, 21) житловий будинок АДРЕСА_10 належить на праві приватної власності ОСОБА_5.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1, а.с.35) квартира АДРЕСА_9 належить ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_5 уклала заповіт від 06.07.2015 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воронцовою К.О., зареєстрований у реєстрі за № 796, за яким вона заповіла спірні квартиру та будинок ОСОБА_3 (т.1, а.с.197-219).

За змістом ч.1-2, ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1, ст.60 глави 8 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Позивач зазначає, що з 1994 року вони з ОСОБА_5 проживали разом однією сім'єю, вели спільне господарство.

За час спільного проживання з ОСОБА_5 вони проводили спільний відпочинок, а саме в 1998 році їздили до м.Євпаторія, в 2000 році в санаторій «Поляна квасова» в м. Свалява, в 2001 році знову в Євпаторію, 2002 рік - Херсонська область, с. Більшовик, 2005 рік в Трускавець санаторій «Алмаз», 2006 рік відпочивали в м. Алушта та с. Яремче, Івано-Франківської області. Також часто їздили на р. Десну, де відмічали різні свята та просто відпочивали. Окрім цього, вони разом їздили на свята та весілля наших близьких та друзів.

В підтвердження викладеним обставинам щодо ведення спільного побуту, проведення спільних свят, відпусток, відпочинку суду надані фотографії, які зроблені в різні роки з приводу різних подій, на яких зображені позивач та ОСОБА_5 в теплих дружніх відносинах, а також друзі та близькі (т.1, а.с.133-152).

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що позивач познайомився з померлою в 1994 році. Спочатку вони проживали в квартирі по АДРЕСА_11. За спільні кошти обладнували квартиру. Придбали меблі, холодильник, пральну машину. Будинок в садовому товаристві позивач будував своїми руками, а також за рахунок рідних позивача. В квартиру на вулиці Поліській вони переїхали в 2013 році. Позивач там зробив балкон. Свідок надала позивачу та ОСОБА_5 свій автомобіль в користування. Під час хвороби ОСОБА_5 вона здійснювали догляд за нею. Вартість операції була оплачена свідком та позивачем.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що знає позивача як брата своєї подруги. Зазначила, що померла та позивач разом з 1995 року. Вона була в гостях у них в квартирі по АДРЕСА_11. Знає, що позивач завіз в цю квартиру свої меблі, купив побутову техніку. Вказує на ведення спільного господарства і стосунки притаманні виключно подружжю.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що з померлою вона не була знайома, але знайома з позивачем. Вказує, що позивач з померлою проживав однією сім'єю, всюди були разом. Спочатку жили в 2х кімнатній квартирі, потім переїхали в однокімнатну. На дачі померлої позивач все будував своїми руками.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що є сусідкою позивача та померлої по садовому товариству. Померла було головою садового товариства, а свідок секретарем. Померла представляла позивача як свого чоловіка, їх так всі сусіди і сприймали. Вони разом будували будинок. Позивач замовляв на роботи будівельників. Разом обробляли город, їздили на базар, ходили в гостях. Коли померла захворіла позивач доглядав її і дуже переживав за її стан здоров'я.

Свідок ОСОБА_12 поінформувала, що знає позивача з 2008 року. Вказує на добрі стосунки між померлою та позивачем. Вони разом ходили в гості, допомагали один одному, разом будувались, обробляли город.

На ведення спільного побуту по дачі також вказують свідки ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15.

У відповідності до ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Таким чином, аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє повне та ґрунтовне підтвердження та не викликає сумніву факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1 січня 2004 року по 24 грудня 2015 року.

Суд не може покласти в основу рішення показання свідків ОСОБА_16 ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суперечать описаним вище доказам по справі, їх перебування в спірній квартирі та у будинку відбувались за не тривалих та епізодичних термінів. Ствердження відповідача та його представника про те, що у відносини з позивачем не були постійними, все придбане нерухоме майно було здійснено за кошти ОСОБА_5, а позивач не мав за своїми доходами такої фінансової можливості для внесення частки в їх придбання, суд також не може покласти в основу рішення, оскільки вони також суперечать описаними вище доказами по справі.

Як достеменно встановлено судом, проживаючи спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1 січня 2004 року до 24 грудня 2015 року позивачем та ОСОБА_5 разом придбано квартиру АДРЕСА_9 (т.1, а.с.36-37), побудовано будинок АДРЕСА_10, який введений в експлуатацію в 2012 році (т.1, а.с.20-21).

Власником вказаних об'єктів нерухомого майна вказано ОСОБА_5, але за описаних вище обставин вони є спільним майном ОСОБА_5 та ОСОБА_2, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, як особам, що перебували фактично у шлюбних відносинах між собою, але без реєстрації шлюбу.

Як передбачає ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оцінюючи зазначені норми чинного законодавства, а також докази по справі, суд, виходячи із вище викладеного, приходить до висновку, що правовідносини, які склались між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, регулюються як ст.74 СК України, так і главою 8 Сімейного Кодексу України, яка включає в себе статті від 60 до 74 включно. За таких обставин у разі визначення часток вказаних осіб їх розміри є рівними. Таким чином, суд вважає необхідним визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_9, 1/2 частину будинку НОМЕР_3 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого АДРЕСА_10 як обов'язкову частку майна, яка належить на праві спільної сумісної власності чоловіку і жінці, які проживали без реєстрації шлюбу, задовольнивши позов в цій частині.

Як зазначає ч.1-3, ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

За правилами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1, ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як наголошує ч.1, ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено судом, 6 липня 2015 року ОСОБА_5 уклала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воронцовою К.О., зареєстрований у реєстрі за №796, за яким вона заповіла квартиру №77 в будинку №20 по вулиці Поліській в місті Києві, будинок НОМЕР_3 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого АДРЕСА_10 та 1/6 частину домоволодіння, що знаходиться під №2/1 по вулиці Станюкевича у м. Києві відповідачу по справі (т.1, а.с.200). Даний заповіт за своїм характером та змістом є одностороннім правочином. А до такого одностороннього правочину застосовуються правові наслідки недодержання стороною при вчиненні правочину вимог закону, що передбачено параграфом 2 глави 16 ЦК України. Підписавши вказаний заповіт, ОСОБА_5 порушила вимоги глави 8 ЦК України, яка надає право власності позивачу на 1/2 частину спірної квартири та 1/2 частину спірного будинку, що є спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_5, як особі, який проживав з ним з 1995 року по 2015 рік як жінка з чоловіком без реєстрації шлюбу. За таким обставин, суд вважає необхідним визнати зазначений заповіт частково недійсним, а саме у заповіданні померлою 1/2 частини спірної квартири та 1/2 частини спірного будинку.

Згідно ст.79; 88 ЦПК України оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача, тому розмір судового збору, сплачений ним по даній справі, підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст.4; 10; 12-13; 76-80; 81; 133; 141; 223; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції", ст.41 Конституції України, ст.202; 203; 215; 321; 1233 ЦК України, ст.3; 60; 63; 69; 70; 74 СК України, п.5, ч.1, ст.315 ЦПК України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Замири, Радомишльського району, Житомирської області, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати заповіт, складений 6.07.2015 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воронцовою К.О. та зареєстрований у реєстрі №796, в частині заповідання ОСОБА_3 1/2 частини квартири АДРЕСА_6, 1/2 частини садового будинку НОМЕР_3 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_10 недійсним.

Визнати квартиру АДРЕСА_6, садовий будинок НОМЕР_3 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_10 спільною сумісною власністю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем с. Замири, Радомишльського району, Житомирської області, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6, загальною площею 31,26 м2, жилою площею 17,7 м2, на 1/2 частину садового будинку НОМЕР_3 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 44,7 м2, жилою площею 31,4 м2, рік побудови 2006, розташованого в АДРЕСА_10, як обов'язкову частку майна, яка належить на праві спільної сумісної власності чоловіку і жінці, які проживали без реєстрації шлюбу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7 530 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :