Провадження №2/428/244/2018
27 лютого 2018 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І.,
при секретарі Чумак Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. У вищезазначеній квартирі зареєстрований відповідач. Відповідач ОСОБА_2 в зазначеній квартирі не проживає з 2002 року, не сплачує комунальні платежі за квартиру, не утримує її у належному стані. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач звернувся з цим позовом до суду і просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, до початку розгляду справи до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Не заперечував проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, а тому у суду немає підстав сумніватися у доводах викладених позивачем, як підставах для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Позивач ОСОБА_1 у письмовій заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв'язку з чим судом 27.02.2018 р. на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується копією дублікату договору дарування квартири серії ААЕ №553248, посвідченого 18.02.1997 року старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької міської нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі №519, а також копією реєстраційного надпису Сєвєродонецького міського бюро технічної інвентаризації від 24.02.1997 року №365.
Відповідно до копії домової книги від 26.02.1997 року за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
Згідно з актом про встановлення факту проживання (не проживання) №2362 від 13.11.2017 року, затвердженого Комунальним підприємством «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 не проживає з 2002 року по теперішній час.
Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з 2002 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 640 грн., у зв'язку з їх документальним підтвердженням.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 391,405 ЦК України ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 280 - 284, 287 - 289, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. І. Кордюкова