АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/459/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

Судді - доповідача: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Шахової О.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду міста Києва Писанець В.А.

по цивільній справі № 757/ 51452/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП.

в с т а н о в и л а:

Позивач звертаючись у жовтні 2016 року з позовом про стягнення з ОСОБА_2 матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП на суму 51 489, 31 гривен, обґрунтовувала свої вимоги тим, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний їй автомобіль сталася з вини відповідача. Враховуючи, що шкода завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, ставила питання про відшкодування матеріальних збитків завданих в результаті ДТП.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяні матеріальні збитки в розмірі 51 489, 31 гривни.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП - відмовити. Вказуючи на допущені порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді справи та ухваленні судового рішення.

19 грудня 2017 року до апеляційного суду надійшло заперечення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якому зазначається, що доводи апелянта про те, що Страхова компанія «Україна» має відшкодовувати позивачу оцінену майнову шкоду, заподіяну внаслідок ДТП у зв'язку з укладеним між ними полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5695228, спростовується матеріалами справи, які містять докази відсутності зазначеного полісу в єдиній централізованій базі даних (ЦДБ) МТСБУ. Крім того 30.04.2015 року страховій компанія було анульовано дію ліцензії ОСЦПВ, а з 01.07.2015 року страхова компанія позбавлена членства в МТСБУ, що також підтверджується матеріалами справи. Окрім того, відповідач не надав доказів письмового повідомлення страхової компанії про ДТП, як того вимагає п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Наголошуючи на тому, що потерпілий на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому особи, яка завдала шкоду за наявності підстав передбачених ст. 1194 ЦК України. У зв'язку з чим просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала, заперечувала проти її задоволення.

Третя особа: ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в судове засідання не з'явилася, поважність причин своєї неявки суду не повідомила.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за її відсутності в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що 11.09.2015 року о 21 год. 40 хв. на перехресті вул. Лаврська та вул. Старонаводницька сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки Chevrolet Lacetti, днз НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, належний на праві власності ОСОБА_3 та транспортним засобом марки Citroen DS 4, д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та належний їй на праві власності, а також транспортного засобу Mercedes-Benz S 430, д.н.з НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5 та належний йому на праві власності.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку із порушенням п. 13.1 ПДР України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. А також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення по справі встановив, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, а тому дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводами апеляційної скарги є те, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб. У зв'язку з тим, що між власником автомобіля ОСОБА_6 та Страховою компанією «Україна» укладено поліс № АІ/5695228 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50 000 гривень.

Виходячи з цього, апелянт зазначав, що позивач не пред'являє позовні вимоги до страхової компанії «Україна», а тільки до відповідача, чим порушує ст. 1194 ЦК України, в якій зазначено, що «особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)». Тому, сума заявлена позивачем до відшкодування в розмірі 51 489,31 гривен, у межах 50 000.00 гривень, покривається лімітом страхового відшкодування, і повинна бути покладена саме на страхову компанію, яка взяла на себе зобов'язання по відшкодуванню шкоди завданої позивачу діями відповідача. Враховуючи вищезазначене, апелянт зазначав про те, що різниця у сумі 1 489,31 гривень могла бути заявлена позивачем до відшкодування відповідачу.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування постановленого судового рішення, так як вони не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки ( зокрема, діяльність щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом - ч. 2 ст.1187 ЦК

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За змістом Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд і не може бути примушена до дій вчинення яких не є обов'язковим для неї ( ст. 12, ст. 14 ЦК України)

Відповідно до ст. 511 ЦК зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи право щодо боржника та ( або ) кредитора.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатись цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Відтак, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Слід також зазначити, що матеріали справи не містять у собі доказів на підтвердження укладеного між власником автомобіля ОСОБА_6 та страховою компанією «Україна» полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5695228, на який відповідач посилається як на підставу відшкодування саме страховою компанією завданої позивачу оціненої майнової шкоди заподіяної в результаті ДТП.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норма матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381 - 383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 -У111, п. 8 розділу Х111 «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147 -У111 від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 березня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: