АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/7626/16-ц Головуючий суддя І інстанції Харченко А.М
Провадження № 22-ц/790/398/18 Суддя-доповідач - Кісь П.В.
Категорія: право власності
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Харківська міська рада про визнання права власності на частку домоволодіння та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Харківська міська рада про визнання права власності на частку домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2016 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та просив суд визнати за ним право власності на 24/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 50,1 кв.м., житлового будинку літ. Б-1, житловою площею 46,2 кв.м., розташоване на земельній ділянці 681 кв.м. та надвірних будівель сараї К,Г,С,Т,П,Р, льохи З,Ж,Д, вбиральні Е,М, огорожа 1,4-6 в порядку спадкування за законом та право представлення після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 р., та після смерті батька, ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р. Інші 24/100 частки цього домоволодіння просив залишити відкритими для оформлення другим спадкоємцем.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько, ОСОБА_7, після якого залишилася спадщина у вигляді 48/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Ця частина належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого Третьою ХДНК 12 вересня 2007 року після смерті його матері, ОСОБА_6. Згідно з свідоцтвом про право власності на спадщину у власність батька перейшла частка домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків: з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 50,1 кв.м., житлового будинку літ. Б-1, житловою площею 46,2 кв.м., розташоване на земельній ділянці 681 кв.м та надвірних будівель сараї К,Г, С,Т,П,Р, льохи З,Ж,Д, вбиральні Е,М, огорожа 1,4-6. В цьому ж домоволодінні співвласнику ОСОБА_8 належать 52/100 частин на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 11.02.2005 р., виданого 3ю ХДНК. Батько заповіту після смерті не залишив, його спадкоємцями за законом першої черги є його діти: позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5, які проживали разом з ним на момент смерті. Після смерті батька сторони робили за свої кошти косметичний ремонт в домоволодінні, оплачували комунальні послуги. Зазначені дії свідчать про фактичне прийняття ними спадщини після смерті батька. Позивач звернувся з заявою до 3-ї ХДНК про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак йому було відмовлено, оскільки право власності на 48/100 частин домоволодіння за померлим батьком не було зареєстровано і вважаються належними їх бабусі, ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 р., після якої позивач з сестрою також є її спадкоємцями у зв'язку з чим він змушений був звернутись до суду з позовом.

21.12.2016 ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 24/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 50,1 кв.м, житлового будинку літ. Б-1, житловою площею 46,2 кв.м, розташоване на земельній ділянці 681 кв.м, та надвірних будівель сараї К,Г,С,Т,П,Р, льохи З,Ж,Д, вбиральні Е,М, огорожа 1,4-6 в порядку спадкування за законом та право представлення після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 р. та батька, ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько, ОСОБА_7, після якого залишилася спадщина у вигляді 48/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Ця частина належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого 3-ю ХДНК 12 вересня 2007 року після смерті його матері, ОСОБА_6. Згідно з свідоцтвом про право власності на спадщину у власність батька перейшла частка домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків: з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 50,1 кв.м., житлового будинку літ. Б-1, житловою площею 46,2 кв.м., розташоване на земельній ділянці 681 кв.м та надвірних будівель сараї К,Г, С,Т,П,Р, льохи З,Ж,Д, вбиральні Е,М, огорожа 1,4-6. В цьому ж домоволодінні співвласнику ОСОБА_8 належать 52/100 частин на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 11.02.2005 р., виданого 3-ю ХДНК. Батько заповіту після смерті не залишив, його спадкоємцями за законом першої черги є його діти: позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4, які проживали разом з ним на момент смерті. Після смерті батька сторони робили за свої кошти косметичний ремонт в домоволодінні, оплачували комунальні послуги. Зазначені дії свідчать про фактичне прийняття ними спадщини після смерті батька. Позивач з братом також звернулися з заявою до 3-ї ХДНК про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак їй було відмовлено, оскільки право власності на 48/100 частин домоволодіння за померлим батьком не було зареєстровано і вважаються належними їх бабусі, ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 р., після якої позивач з сестрою також є її спадкоємцями і у зв'язку з чим вона змушена була звернутись до суду з позовом.

Ухвалою суду від 07 лютого 2017 року первісний та зустрічний позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Суд вирішив визнати за ОСОБА_4 право власності на 24/100 частки та визнати за ОСОБА_5 право власності на 24/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 50,1 кв.м., житлового будинку літ. Б-1, житловою площею 46,2 кв.м., розташоване на земельній ділянці 681 кв.м. та надвірних будівель сараї К,Г,С,Т,П,Р, льохи З,Ж,Д, вбиральні Е,М, огорожа 1,4-6 в порядку спадкування за законом та право представлення після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та батька, ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В апеляційній скарзі ХМР просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.08.2017р., вважаючи його необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також при невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ХМР вказує, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

В матеріалах справи міститься копія Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 виготовлений «Харківським міським бюро технічної інвентаризації» станом на 17.07.2007 з якого вбачається, що у складі зазначеного домоволодіння наявна самочинно побудована у 2003 році прибудова літ. «А2-1» загальною площею 34,6 кв.м.

Передумовою для виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, є прийняття такого нерухомого майна в експлуатацію.

З аналізу ч. 2 ст. 331 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про основи містобудування» (діяв на час виконання будівельних робіт), Постанови Кабінету міністрів України № 1243 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» (діяв на час виконання будівельних робіт), можно зробити висновок, що особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а є лише власником будівельних матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі цього будівництва.

Крім того, спадкоємець не набуває права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на таке майно, оскільки чинним законодавством встановлено, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, іншу будівлю, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Також, відповідно до п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 №6 право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» де зазначено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Аналогічні правові позиції висловлені в ухвалі ВССУ від 17.09.2014 у справі №6-21568св14, ухвалі ВССУ від 23.06.2016 у справі №463/2721/14-ц, ухвалі ВССУ від 25.05.2016 у справі №520/11509/14-ц та ін.

Також позивач за первісним позовом і відповідача (вона ж позивач за зустрічним позовом) не реалізували свого права шляхом звернення до компетентних органів, таким чином, їх права не можна визнати порушеним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Положеннями статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наявних архівних матеріалів реєстрацію права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 у м. Харкові станом на 31.12.2012 проведено Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради наступним чином: 16/100 частин за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21.10.1996 3-ою ХДНК, р. 1-4142; 32/100 частини за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 29.03.1994 3-ою ХДНК, р. 2-1416; 52/100 частини за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 11.02.2005 3-ою ХДНК, р. № 3-133, що підтверджується повідомленням КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 21.02.2017.

ОСОБА_6 померла 16 вересня 2006 року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (а.с.25).

Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 12 вересня 2007 року державним нотаріусом Третьої харківської державної нотаріальної контори, копія дублікату якого знаходиться в матеріалах справи, спадкоємцем майна ОСОБА_6, померлої 16 вересня 2006 року, є її син ОСОБА_7. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з 48/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Це домоволодіння складається з житлового будинку з прибудовами літ. А-1, житловою площею 50,1 кв.м., житлового будинку з прибудовами літ. Б-1, житловою площею 46,2 кв.м, розташоване на земельній ділянці 681 кв.м. Надвірні будівлі: сараї К,Г,С,Т,П,Р, льохи З,Ж,Д, вбиральні Е,М, огорожа 1,4-6 (а.с.19).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (а.с.13).

Спадкоємцями першої черги після його смерті є його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується копіями Свідоцтв про народження (а.с.20, 26).

Останні 14 лютого 2015 року подали заяви до Третьої харківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Наявність заповіту після смерті ОСОБА_7 не встановлена.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Третьої Харківської державної нотаріальної контори від 07 серпня 2015 року, відмовлено у видачі на їх ім'я Свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частку у спадщині кожному на 48/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 що складається з житлового будинку з прибудовами літ. «А-1» та житлового будинку з прибудовами літ. «Б-1», після смерті їхнього батька - ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, оскільки право власності на вищезазначену частку вказаного домоволодіння на ім'я померлого ОСОБА_7 не зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно не було (а.с.27).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційній суд, виходив із того, що кожному із спадкоємців належить по 1/2 частки у спадщині на 48/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 які складаються з житлового будинку з прибудовами літ. «А-1» та житлового будинку з прибудовами літ. «Б-1», після смерті їхнього батька - ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та бабусі ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Посилання апелянта на незаконність рішення суду з огляду на визнання права спадкування об'єктів самочинного будівництва не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд задовольнив позив в межах, які не містять вимог про визнання права власності на зазначені ним об'єкти, зокрема на прибудову літ. «А2-1» загальною площею 34,6 кв.м.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Рішення суду не зачіпає права та охоронювані законом інтереси ХМР та її виконавчих органів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, так як рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України (в редакції закону №2147- VIII від 03.10.2017 р.), апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 лютого 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський