Справа № 157/3325/17
Провадження №2/157/45/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря Карпік Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника органу опіки і піклування Сидорчука С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

встановив:

27 грудня 2018 року ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування Камінь-Каширської райдержадміністрації Волинської області, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбу з відповідачем з 08 серпня 2009 року по 28 серпня 2012 року. В період шлюбу в них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2011 року вони проживають окремо та не підтримують шлюбних відносин. З того часу відповідач не цікавиться життям дитини, ігнорує свої обов'язки щодо утримання та матеріального забезпечення сім'ї, участі у вихованні сина не бере, його розвитком не цікавиться. Він повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків.

26 грудня 2017 року комісія з питань захисту прав дитини Камінь-Каширської районної державної адміністрації надала висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_5.

Посилаючись на зазначені обставини, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_5

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у заяві. Представник позивача пояснила, що вже майже 7 років відповідач із сином ОСОБА_5 не спілкується, його життям не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Також перешкоджає виїзду дитини закордон до родичів, безпричинного відмовляючи позивачці в наданні відповідного дозволу. Крім того, вказала, що в 2015 році позивачка одружилася вдруге з ОСОБА_7, з яким у малолітнього ОСОБА_5 склалися теплі стосунки. Вітчим піклується про дитину, ОСОБА_5 називає його своїм батьком. Про свого біологічного батька дитина не згадує.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Підтвердив, що тривалий час не відвідував сина та не надавав йому матеріальної допомоги. Не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносного його неповнолітнього сина ОСОБА_5.

Представник органу опіки і піклування Камінь-Каширської райдержадміністрації Сидорчук С.С. щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносного його сина ОСОБА_5 не заперечив.

Заслухавши пояснення сторін, думку представника органу опіки і піклування, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до повного задоволення.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

З оглянутих у судовому засіданні свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 09.07.2010 року (а.с. 5), копії рішення Камінь-Каширського районного суду від 28.08.2012 року (а.с. 8) та копії паспорта позивача НОМЕР_2 (а.с. 4) встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сторони по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

З досліджених судом довідки про склад сім'ї Черченської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 13.12.2017 року (а.с. 6), характеристики, виданої Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів с. Рованці Луцького району Волинської області (а.с. 9) встановлено, що малолітній ОСОБА_5 навчається у вказаному шкільному закладі. За час його навчання батько ОСОБА_2 жодного разу школу не відвідав, у батьківських зборах участі не брав, шкільним життям сина не цікавився.

Наведене вище відповідач визнав у судовому засіданні, що свідчить про його байдужість та свідоме ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини.

Як наслідок 26 грудня 2017 року орган опіки і піклування Камінь-Каширської райдержадміністрації надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, з якого вбачається, що належних висновків відповідач для себе не зробив, на засіданні комісії не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, своє відношення до обов'язку щодо виховання дитини в кращу сторону не змінив (а.с. 7).

Згідно наданих Черченською сільською радою даних ОСОБА_2 за місцем проживання характеризуються загалом позитивно.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 свідомо не виконує своїх батьківських обов'язків і за час розгляду справи не змінив своє відношення до даного обов'язку, а тому є всі підстави для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5.

Суд не стягує з відповідача понесених позивачем судових витрат, оскільки остання від таких вимог відмовилася.

Керуючись статтями 5, 12, 76, 81, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 164 Сімейного кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця і жителя АДРЕСА_1, батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Б. С. Гамула