Справа № 500/6490/17
Провадження № 2/500/29/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Нікітіної Ю.П.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 26.04.2017 року, право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: провулок Севастопольський, № 16 в м. Ізмаїл Одеської області, що складається з літ. А житловий будинок, загальною площею 52 кв.м., житловою площею 37 кв.м., літ. Б літня кухня, літ. В вбиральня, літ. Г навіс, літ. Ж літня кухня; земельну ділянку площею 0,10 гектарів, кадастровий номер :01:047:0076, яка розташована за адресою: провулок Севастопольський, № 16 в м. Ізмаїл Одеської області, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Свої вимоги мотивує тим, що приватним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після померлої ОСОБА_4, у звязку із тим, що вона пропустила встановлений законом строк звернення для прийняття спадщини.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 (дружина відповідача), ОСОБА_6 (сусідка позивача), які пояснили, що дійсно ОСОБА_4 проживала останні роки з дочкою ОСОБА_1, оскільки часто хворіла, була лежачою, потребувала сторонньої допомоги. Вона перебралася жити до дочки. Позивач разом із спадкодавцем вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обовязки. На день смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 постійно проживала зі своєю матірю ОСОБА_4

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно ОСОБА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 31031089 від 16.12.2014р. та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №113820825 від 13.02.2018р., ОСОБА_4 належить земельна ділянка, що розташована за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, провулок Севастопольський, №16, кадастровий номер :01:047:0076, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка), зареєстрованої 30.09.2014р. Відділом Держземагенства у м. Ізмаїлі Одеської області.

Згідно інформації Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 23.01.2018 за №197/126-18 30.09.2014р. у Державному земельному кадастру зареєстровано земельну ділянку за адресою: м. Ізмаїл, пров. Севастопольський, 16 (кадастровий номер земельної ділянки 0:01:047:0076).

Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» №184 від 02.02.2018 відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на обєкт нерухомості по пров. Севастопольський, 16 в м. Ізмаїлі Одеської області станом на 31.12.2012р. власником зареєстрована ОСОБА_7 (рос. мовою) (1/1 частка) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №5965 від 28.11.2000р., посвідчений Одеською товарною біржею, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №60д/180 від 07.12.2000р.

Як вбачається з ОСОБА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за індексним номером 21307789 від 06.05.2014р., ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провулок Севастопольський, №16, на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області №500/241/14-ц від 25.02.2014р.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №489607 від 26.04.2017 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 померла 26.04.2017 року.

Після смерті ОСОБА_4, згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: провулок Севастопольський, № 16 в м. Ізмаїл Одеської області; земельна ділянка площею 0,10 гектарів, кадастровий номер :01:047:0076, яка розташована за адресою: провулок Севастопольський, № 16 в м. Ізмаїл Одеської області.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №49730434 від 03.11.2017р. інформація про заповіт від імені ОСОБА_4 відсутня.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 відповідно до ст.1261 ЦК України, стали її діти: дочка ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЯК №378223 від 25.11.1961р. та свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №449402 від 08.08.1987р., з якого вбачається про зміну її прізвища з «Зінкевич» на «Коломійцеву»; син ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД №331026 від 05.09.1972.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли фактично дочка ОСОБА_1, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено показами свідків.

Іншій спадкоємець за законом першої черги син ОСОБА_3 спадщину після смерті матері не прийняв, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживав та не був зареєстрований разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено прибудинковою книгою, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріуса не подавав.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

На звернення позивача ОСОБА_8 до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_9з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилося після померлої 26.04.2017р. ОСОБА_4, їй листом №02-14/892 від 06.11.2017р. було відмовлено у звязку з тим, що позивачем пропущений строк звернення для прийняття спадщини.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_10 Вікторівни (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, провулок Південний перший №6) до ОСОБА_3 (паспорт серії КЕ 968717, виданий 16.03.1998 року Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, місце реєстрації: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул.Покровська (Комсомольська)АДРЕСА_1) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 26.04.2017 року, право власності на:

житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: провулок Севастопольський, № 16 в м. Ізмаїл Одеської області, що складається з літ. А житловий будинок, загальною площею 52 кв.м., житловою площею 37 кв.м., літ. Б літня кухня, літ. В вбиральня, літ. Г навіс, літ. Ж літня кухня;

земельну ділянку площею 0,10 гектарів, кадастровий номер :01:047:0076, яка розташована за адресою: провулок Севастопольський, № 16 в м. Ізмаїл Одеської області, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.02.2018р.

Суддя: ОСОБА_11