Справа № 645/2647/17
Провадження № 2/645/225/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року місто Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Горпинич О.В.

секретар судового засідання - Погрібняк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, яким просила розірвати договір довічного утримання, укладений 10.04.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений 10.04.2001 року державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори; зобов'язати Дванадцяту Харківську державну нотаріальну контору зняти заборону відчуження двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на вищевказану квартиру.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 10.04.2001 року між нею та ОСОБА_4 був укладений Договір довічного утримання, за яким ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_4 належну їй на праві власності двокімнатну, ізольовану квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 прийняв вказану квартиру у власність та зобов'язався довічно утримувати ОСОБА_1 Позивач зазначає, що вказаний договір вона уклала, у зв'язку із тим, що знаходилась у тяжкому фізичному стані та їй було важко самій пересуватись та піклуватись про себе. Проте, з моменту укладення договору, позивачу жодного разу не було надано відповідної до договору допомоги, навпаки, у зв'язку із тяжким матеріальним становищем ОСОБА_4 позивач сама надавала йому матеріальну допомогу. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер, та єдиними спадкоємцями після його смерті залишились дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3, які під психічним впливом примусили ОСОБА_1 скласти на користь ОСОБА_3 заповіт, в якому остання заповіла належну їй квартиру, хоча вона їй і не належить на даний час. Після складання заповіту, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жодного разу не відвідали позивачку та не надали їй жодної допомоги. Позивач вказує, що відповідно до Медичного висновку від 17.11.2016 року № 368, їй надавалась соціальна допомога, а саме за нею був закріплений соціальний робітник, який фактично піклувався про неї. Проте, після того, як соціальним робітникам стало відомо що існує Договір довічного утримання, допомога ОСОБА_1 перестала надаватись, оскільки згідно чинного законодавства вона не має права на допомогу, якщо в неї є утримувачі, на яких Договором покладений обов'язок надавати таку допомогу. Позивач зазначає, що відповідачами жодним чином не виконується вказаний Договір довічного утримання та його існування стає загрозою для її життя, оскільки сама позивач фактично піклуватись про себе не може та лишається можливості отримувати допомогу від соціальних робітників, у зв'язку із чим вимушена звернутись до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 02.08.2017 року провадження по справі відкрито та призначеної її до розгляду в судовому засіданні.

10.11.2017 року в судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідача про виклик та допит свідків.

01.12.2017 року до матеріалів справи надійшла відповідь Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори №3700/01-16 від 24.11.2017 року на запит суду.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов в повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_3 та їх представник на підставі договору про надання правової допомоги ОСОБА_7 заперечували проти задоволення позовних вимог.

Так, представник відповідачів ОСОБА_7 в обґрунтування заперечень вказувала, що за життя ОСОБА_4 належним чином виконував свої обов'язки по укладеному з ОСОБА_1 договору довічного утримання та його родина допомагала йому в цьому, а саме: допомагали з прибиранням, продуктами харчування та грошовими коштами. Після смерті ОСОБА_4 відповідачами, зокрема, були надані позивачці грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. Представник відповідачів підтвердила, що ніякого документального підтвердження надання ОСОБА_1 грошових коштів вони не мають, оскільки між ними були довірчі стосунки та відповідно розписок вони не брали. Також, представник відповідачів зазначила, що заповіт на ОСОБА_3 ОСОБА_1 був складений за власною ініціативою, ніякого психічного впливу на неї не було та жоден нотаріус не посвідчив би заповіт без згоди особи, яка його складає. Ключів від квартири ОСОБА_1 відповідачі не мали, та відвідували останню тільки за попередніми дзвінками, якщо приходили без дзвінків, вона не відчиняла їм двері. Враховуючи викладене, представник відповідачів просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивачка отримувала належний догляд та відсутні підстави для розірвання договору довічного утримання.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала надані своїм представником заперечення та доповнила їх, вказавши, що за життя її батько виконував в повному обсязі умови укладеного з ОСОБА_1 договору довічного утримання, регулярно відвідував останню, надавав грошову допомогу, приносив продукти харчування, дарував подарунки на свята, відповідачка допомагала ОСОБА_8 з прибиранням. Після смерті батька - ОСОБА_4, відповідачка вказує, що вони також з матір'ю продовжували надавати допомогу в тому обсязі, в якому могли, та тоді, коли ОСОБА_1 їм дозволяла це робити. Так, зокрема відповідачка зазначала, що з 2016 року позивачка не виходила на вулицю, оскільки їй було важко, вона відвідувала її вдома. Після смерті батька позивачка відмовлялась від грошей, та вказувала, що нехай ці гроші будуть на поховання ОСОБА_4, а через деякий час подзвонила та сказала принести їй грошову суму у розмірі 5000,00 грн., потім їх родина грошові кошти позивачці не сплачувала через те, що спочатку матір відповідача - відповідач ОСОБА_2, а потім її брат - ОСОБА_9 потрапили до лікарні та їх лікування потребувало значних грошових коштів. Відповідач вказує, що ОСОБА_1 вони навідували не часто, коли була можливість, проте всі сусіди з будинку бачили, що вони до неї ходили, дзвонили регулярно, потім в телефонних розмовах позивачка почала говорити, що не потрібно її відвідувати, а потім повідомила, що має намір розірвати договір, та згодом відповідачі дізнались, що вона вже подала відповідний позов до суду. Також відповідач неодноразово вказувала, що грошові кошти надавались регулярно, проте ніякого документального підтвердження цього вони не мають, оскільки виконання договору відбувалось на довірі. Крім того, відповідач ОСОБА_3 вказувала в запереченнях, що ніякого тиску на ОСОБА_1 стосовно складання заповіту на неї не було, ОСОБА_1 його склала за власним бажанням.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні погодилась з наданими їх представником та відповідачем ОСОБА_3 запереченнями та доповнила їх своїми, вказавши що дійсно, у зв'язку із великими витратами на поховання чоловіка ОСОБА_4, а також у зв'язку із тим що вона та її син, потрапили до лікарні з серйозними захворюваннями вони не мали деякий час можливості надавати грошову допомогу ОСОБА_1

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, відповідачів, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вислухавши свідків, дійшов висновку, що вимоги за позовною заявою є обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судовим розглядом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини.

10.04.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Леготіною Д.В.

Відповідно до п. 1 Договору довічного утримання від 10.04.2001 року ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_4 належну їй на праві особистої власності двокімнатну, ізольовану квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2, яка складається з 2-х кімнат житловою площею 27,4 кв.м., загальною площею 44,1 кв.м., корисною площею 43,2 кв.м.

Вказана квартира належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.12.1996 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, згідно розпорядження № 17161 від 25.12.1996 року та додаткового Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 10.08.1999 року, реєстровий № 3-433, зареєстрованого в Харківському міському БТІ 17.08.1999 року.

Відповідно до п. п. 5 -7 Договору довічного утримання від 10.04.2001 року ОСОБА_4 зобов'язався довічно утримувати ОСОБА_1 надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечуючи за нею належний догляд та необхідну допомогу. ОСОБА_1 залишилась проживати у відчужуваній квартирі. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили в розмірі мінімальної щомісячної пенсії.

Відповідно до п. 10 Договору довічного утримання, в разі невиконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за цим договором, договір може бути розірваний.

Згідно зі Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 25.11.2016 року, виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що ОСОБА_1 за життя ОСОБА_4 не мала до нього претензій щодо виконання умов Договору довічного утримання від 10.04.2001 року та не мала наміру його розірвати.

На запит суду з Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори надійшла відповідь № 3700/01-16 від 24.11.2017 року щодо звернення спадкоємців після ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

З наданої відповіді вбачається, що 07.02.2017 року зареєстрована заява від ОСОБА_9 (син спадкодавця) про відмову від спадщини на користь дружини померлого - ОСОБА_2; 07.02.2017 року зареєстрована заява від ОСОБА_11 про відмову від спадщини на користь дружини померлого - ОСОБА_2; 07.02.2017 року зареєстрована заява від ОСОБА_3 про відмову від спадщини на користь дружини померлого - ОСОБА_2

ОСОБА_2, дружина спадкодавця, спадщину прийняла на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 1218, ст. 1231 до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 757 ЦК України обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття майна, що було передане відчужувачем, право власності на це майно може перейти до спадкоємця за законом

Таким чином до ОСОБА_2, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 перейшов обов'язок виконання Договору довічного утримання від 10.04.2001 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 05.11.1997 року ОСОБА_1 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Ковальовою, реєстровий № 2-3282, яким все своє майно на день смерті ОСОБА_1, заповіла ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_1 складений новий заповіт від 10.01.2017 року, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельниковим І.П., реєстровий № 6-14, яким ОСОБА_1 заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_8, ОСОБА_3

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47957429 від 02.06.2017 року наданого приватним нотаріусом Яковлєвою К.Б., заповіт № 60084708, реєстровий № 6-14, заповідач ОСОБА_1 скасований.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що після смерті ОСОБА_4 його спадкоємці дружина та донька, під психічним впливом змусили ОСОБА_1 скласти на користь ОСОБА_3 заповіт, після чого жодна з них її не відвідувала та не надавала жодної допомоги.

Також представник позивача зазначає, що через поганий стан здоров'я ОСОБА_1 фактично не може обслуговувати себе, у зв'язку із чим їй надавалась соціальна допомога, проте коли соціальним робітникам стало відомо про існування вказаного Договору довічного утримання, допомога ОСОБА_1 перестала надаватись, оскільки згідно чинного законодавства вона не має права на допомогу, якщо в неї є утримувачі, на яких Договором покладений обов'язок надавати таку допомогу.

Враховуючи викладене, представник позивача просить суд розірвати вказаний договір, оскільки він жодним чином не виконується.

Відповідно до ст. 425 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на момент укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договору довічного утримання, за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Пунктом 4 прикінцевих та перехідних положеннями ЦК України передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У пункті 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначено, що до договорів, які були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

За змістом ст. 428 ЦК УРСР 1963 року, договір довічного утримання може бути розірваний за вимогою відчужувача, якщо набувач майна не виконує обов'язків, взятих ним на себе за договором.

Оскільки правовідносини, що виникли між сторонами на підставі договору від 10.04.2001 року, є триваючими і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, до них застосовуються положення цього Кодексу.

Як вбачається із частини 1 статті 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що вона є соціальним робітником та приходить до позивача ОСОБА_8, оскільки з нею укладений Договір на отримання соціальних послуг, який був підписаний між сторонами на дому, оскільки ОСОБА_1 не може виходити із дому. Свідок вказала, що вперше прийшла до ОСОБА_15 01.02.2016 року, квартира в якій вона мешкала була занедбана, з цього часу вона приходить до ОСОБА_1 в обумовлені в договору дні, оскільки остання потребує постійної сторонньої допомоги, та надає передбачені договором послуги, а саме: прибирання, купівля продуктів харчування, оплата житлово-комунальних послуг, а також виконує інші прохання ОСОБА_1 з ведення домогосподарства. Свідок зазначила, що їй відомо, що в ОСОБА_1 є опікуни, проте, вона жодного разу їх не бачила, іноді бачила сусідів, які приносили останній продукти харчування. Також, свідок пояснила, що ОСОБА_1 завжди відчиняє двері, зокрема їй та сусідам, які до неї заходять. Свідок вказала, що в березні 2017 року до територіального центру надання соціальних послуг Немишлянського району м. Харкова надійшов наказ КМУ, відповідно до якого, особи, які мають опікунів, не мають права отримувати послугу догляду дома, проте ОСОБА_1 ще не знято з обслуговування, через смерть опікуна ОСОБА_4 та наявності в суді спору з його спадкоємцями.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що вона мешкає з ОСОБА_1 в одному будинку, але в іншому під'їзді, та знає останню з 1970 року. За життя ОСОБА_4 постійно приїжджав до ОСОБА_1, всіляко її опікав, привозив продукти харчування. Також свідок вказала, що ОСОБА_1 близько 5 років не виходить на вулицю, влітку свідок прийшла до неї у справах, проте остання не відчинила їй двері та взагалі двері нікому не відчиняє. Також свідок вказала, що після смерті ОСОБА_4 його дружина та донька приходили до ОСОБА_1, останній раз свідок бачила їх на весні, спочатку разом ходили, потім ОСОБА_2 хворіла та приходила ОСОБА_3, приходили з сумками. Також вказала, що зі слів сусідів їй відомо, що квартира ОСОБА_1 занедбана.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що він мешкає з ОСОБА_1 в одному будинку, але в іншому під'їзді, останній раз бачив ОСОБА_1 років 5 назад. ОСОБА_4 був його однокласником та за життя в розмові кілька разів розповідав, про те, що надає ОСОБА_1 гроші на утримання, щоб ОСОБА_4 відносив ОСОБА_1 продукти харчування свідок не бачив, проте йому про це казали. Також свідок вказав, що йому особисто не відомо про відносини ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4, про те він кілька разів бачив ОСОБА_2 яка казала, що несе гроші ОСОБА_18, також від ОСОБА_2 він чув, що вони посварились, через те, що остання через хворобу не має можливості надавати грошові кошти ОСОБА_1

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що вона мешкає з ОСОБА_1 в одному будинку, але в іншому під'їзді, ОСОБА_1 не бачила давно, приблизно роки три. За життя ОСОБА_4 часто приходив до ОСОБА_18 та в них були дуже гарні відносини, він надав допомогу, а саме: відвозив ОСОБА_1 на автомобілі у справах, приносив продукти харчування. Після смерті ОСОБА_4 кілька разів бачила як його донька ОСОБА_3 приходила до ОСОБА_1, дружину ОСОБА_2 бачила один раз. Також, свідок вказала, що зі слів відповідачів їй відомо, що після смерті ОСОБА_4 відносини в них з ОСОБА_1 погіршились та вона змінила своє ставлення до родини ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджено документально та показами свідка ОСОБА_14, що ОСОБА_1 надається послуга догляду вдома у відділенні соціальної допомоги вдома територіального центру надання соціальних послуг Немишлянського району міста Харкова з 10.02.2016 року по цей час.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_19 вказували, що відповідачі після смерті ОСОБА_4 відвідували позивачку, проте як регулярно та яку допомогу позивачці при цьому надавали не повідомили. Крім того, про деякі події свідкам відомо зі слів відповідачів.

Відповідачами не надано переконливих доказів на підтвердження того, що, після смерті ОСОБА_4 ними щомісячно надавались позивачу визначені договором довічного утримання від 10.04.2001 року види догляду та утримання, а саме: забезпечення харчуванням, одягом, належним доглядом та необхідною допомогою, розмір яких визначений розміром мінімальної пенсії щомісячно, також матеріали справи не містять документального підтвердження надання відповідачами позивачу грошових коштів, на надання яких вони посилаються в обґрунтування заперечень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про розірвання договору довічного утримання є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про зняття заборони відчудження двокімнатної квартири АДРЕСА_3 та визнання за позивачем права власності на вказану квартиру, суд вважає за необхідне відмовити в задоволені позову в цій частині, оскільки в силу ч. 1 ст. 756 ЦК України, юридичним наслідком розірвання договору довічного утримання є автоматичний перехід права власності до колишнього власника без вчинення ним будь-яких додаткових дій.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 509, 744, 746, 749, 754, 755, 756, 757 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 10 квітня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений Леготіною Д.В. - державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори 10.04.2001 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 березня 2018 року.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання чи перебування - АДРЕСА_4.

Відповідачі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серія та номер паспорта - невідомі, місце проживання чи перебування - АДРЕСА_5; ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серія та номер паспорта - невідомі, місце проживання чи перебування - АДРЕСА_6; Дванадцята Харківська Державна нотаріальна контора, місцезнаходження - м. Харків, вул. Василя Мельникова, 2.

Суддя -