Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 334/8986/16 Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М.В.
Провадження №22-ц/778/1091/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Маловічко С.В.

судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми компенсації з урахуванням індексу інфляції за ухилення від виконання рішення суду і процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2017 року у справі

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми компенсації з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за невиконання рішень судів у розмірі 11 174,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.11.2001р. з відповідача на його користь стягнуто суму боргу у розмірі 11 625,90 грн., а також відсотки за прострочення платежу в сумі 232,50 грн., витрати по оплаті держмита в сумі 116,25 грн., а всього стягнуто 11 974,65 грн. Дане рішення суду набрало законної сили 10.12.2001р., зверталось до примусового виконання, але виконано боржником лише 31.07.2015р. Він неодноразово звертався до суду з позовами про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних у відповідності до положень ст. 625 ЦК України за різні періоди невиконання рішення суду боржником. Такі кошти стягувались рішеннями судів за період з 10.12.2001р. по 10.12.2004р. в сумі 3 258,65 грн.; за період з 01.03.05р. по 28.02.08р. у розмірі 7789,25 грн.; за період з 01.04.08р. по 28.02.2011р. у розмірі 5741,61 грн.; за період з 15.09.2008р. по 14.09.2011р. у сумі 3 596,07 грн., але ці рішення також не виконувались своєчасно та протягом тривалого періоду.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача суму компенсації втрат від інфляції та 3 % річних, нараховані на суми, стягнуті рішеннями:

- апеляційного суду Запорізької області від 26.07.2005р. в розмірі 3 258,65 грн., нарахувавши на цю суму втрати від інфляції та 3 % річних за період з 01.12.2013р. по 30.11.2016р. в сумі 3 561,69 грн.;

- Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2011р. в розмірі 5741,61 грн., нарахувавши на неї суму відповідальності за ст. 625 ЦКУ за період з 01.12.2013р. по 31.07.2015р. в розмірі 4 743,40 грн.:

- Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2011р. в розмірі 3596,07 грн., нарахувавши на неї відповідні суми за період з 01.12.2013р. по 31.07.2015р. - 2 869,65 грн.

Всього сума компенсації від інфляції та 3 % річних, які просив стягнути позивач з відповідача на свою користь, складає 11 174,74 грн. Також просив стягнути з відповідача витрати, понесені ним по справі: судовий збір в сумі 551,20 грн. та за отримання довідки про індекси інфляції 19,68 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму компенсації з урахуванням індексу інфляції за період з 01.12.2013р. по 30.11.2016 року у розмірі

3 268,42 грн., проценти за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01.12.2013р. по 30.11.2016р. - 293,27 грн., витрати по отриманню довідки про індекси інфляції в сумі 19,68 грн., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 551,20 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, зокрема, не- вмотивування своїх висновків судом щодо відмови в задоволенні частини його позовних вимог, та неправильність висновків суду щодо відсутності у нього права на відповідні компенсації втрат від несвоєчасного виконання боржником рішень судів, просив змінити рішення суду першої інстанції, задовольнивши його позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_4 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що всі борги перед ОСОБА_3 за рішеннями судів погасив, тому підстав для подальших стягнень з нього коштів у позивача не мається.

Справа розглянута судом першої інстанції під час дії цивільно-процесуального кодексу у редакції від 18.03.2004р. Проте 15.12.2017р. набув чинності ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017р., яким до нього внесені зміни, тому в ході апеляційного розгляду слід перевіряти дотримання судом першої інстанції вимог ЦПК України в ред. від 18.03.2004р., а здійснювати апеляційний розгляд справи та ухвалювати судове рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги слід за положеннями цивільно-процесуального кодексу у новій редакції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обстави-ни справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна ска-рга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ч. 2 вказаної норми, неправильним застосуванням норм матеріального права є, зокрема, неправильне тлумачення закону.

Судом встановлено, що 19.01.1998р. між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був укладений договір позики на суму 8 773 грн., який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким О.Д., реєстровий № 154.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.11.2001р. з відповідача на користь ОСОБА_3 було стягнуто суму боргу у розмірі 11 625,90 грн., а також відсо- тки за прострочення платежу в сумі 232,50 грн., витрати по оплаті держмита в сумі 116,25 грн., а всього стягнуто 11 974,65 грн.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 10.12.2001р., зверталось до примусо-вого виконання, але виконане боржником повністю лише 31.07.2015р.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26.07.2005р. з відповідача стягнуто 3 258,65 грн. компенсації за ухилення від виконання судового рішення щодо стягнення боргу за позикою в сумі 11 974,65 грн., а саме: 2155,44 грн. інфляційні втрати та 1077,71 грн. - 3 % річних за період прострочення з 10.12.2001р. по 10.12.2004р. ( а.с. 6).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.09.2008р. стягнуто з відповідача суму компенсації з урахуванням індексу інфляції за ухилення від виконання рішення суду щодо сплати боргу за позикою в сумі 11 974,65 грн. за період з 01.03.05р. по 28.02.08р. у розмірі 6 621 грн. 98 коп., а також 3% річних від простроченої суми за вказаний період у розмірі 1 167 грн. 27 коп., яку боржник сплатив 31.07.2015р. ( а.с. 7-8).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2011р. стягнуто з відповідача суму компенсації, з урахуванням індексу інфляції за ухилення від виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості з позикою в сумі 11 974,65 грн. за період з 01.04.08р. по 28.02.2011р. у розмірі 4 694 грн. 06 коп., а також 3% річних від простроченої суми за вказаний період у розмірі 1 047 грн. 55 коп., яку боржник сплатив 31.07.2015р. ( а.с. 9).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2011р. стягнуто з відповідача компенсацію з урахуванням індексу інфляції за невиконання рішення суду щодо стягнення боргу за позикою в сумі 11 974.65 грн. та процентів за період з 15.09.2008р. по 14.09.2011р. у сумі 3 596,07 грн., яку боржник сплатив 31.07.2015р. ( а.с. 10-11).

Весь вказаний період, починаючи з грудня 2001 року виконавчий лист про стягнення з відповідача суми боргу неодноразово знаходився на виконанні в ВДВС Хортицького та Ленінського районів м. Запоріжжя, проте боргові зобов'язання виконані відповідачем лище 31.07.2015 року.

Вказані обставини підтверджені постановами державного виконавця Ленінського відділу ВДВС ЗМУЮ Дорошенко К.Ю. про закінчення виконавчого провадження від 03.08.2015р. в зв'язку із повним фактичним виконанням згідно кв. № 6118581 від 30.07.2015 року ( а.с. 15-18).

В цьому позові ОСОБА_3 просив стягнути інфляційні втрати та 3 % річних за тривале невиконання боржником трьох рішень судів, якими на його користь стягнуті також інфляційні втрати та 3 % річних, які нараховані на суму основного боргу за позикою.

Відмовляючи в стягненні інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму 5 741,61 грн. та на суму 3596,07 грн., які були стягнуті рішеннями Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2011р. за період з 01.12.2013р. по 31.07.2015р. та від 14.12.2011р. за період з 01.12.2013р. по 31.07.2015р., суд вказував, що іншими рішеннями Ленінського районного суду від 18.12.2015р. та від 02.02.2016р. вже стягнуті інфляційні втрати та 3 % річних, нараховані на ці ж самі суми та за той же самий період. Тому позов був задоволений частково та стягнуто компенсацію з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за невиконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 26.07.2005р. за період з 01.12.2013р. по 30.11.2016р. в загальній сумі 3 561,69 грн. та витрати з розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 оскаржує рішення суду лише в частині відмовле-них позовних вимог, вказуючи, що має право на отримання компенсації у вигляді втрат від інфляції та 3 % у зв»язку з тривалим невиконання боржником рішень судів, якими з нього стягнуті грошові кошти.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Проте, відповідно до ч. 4 ст. 367 суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належить до сплати кредиторові.

Зобов»язання має бути саме грошовим та підпадати під дію приписів статті 625 ЦК України. Тому предметом встановлення у справах із застосуванням статті 625 ЦКУ мають бути, насамперед, самі ці обставини.

Судовими рішеннями на користь позивача у цій справі за його позовами обгрунтовано стягувались інфляційні втрати та 3 % річних з боржника як міра відповідальності за невиконання останнім грошового зобов»язання, а саме: у зв»язку з несплатою стягнутого за рішенням суду боргу за договором позики. Саме борг за договором позики і є тим грошовим зобов»язанням, за прострочення сплати якого закон передбачає відповідальність, встановлену статтею 625 ЦКУ, попри наявність судового рішення про його стягнення.

Вказане базується на тому, що саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог стягувача (кредитора), якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє стягувача (кредитора) права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум, якою регламентується відповідальність за порушення грошового зобов'язання, зокрема, визначається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, стягувач (кредитор) вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму за положеннями ст. 625 ЦКУ, тобто інфляційні втрати та 3 % річних, але таке рішення не виконується, то правова природа відповідної заборгованості саме як відповідальності у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї не можуть бути нараховані інфляційні втрати та 3 % річних, які підлягають нарахуванню лише на суму основного грошового зобов»язання. Тобто така сума не трансформується відповідно до рішення суду на грошове зобов»язання, яке підпадає під дію приписів статті 625 ЦК України як така, що сама вже є мірою відповідальності, яка носить компенсаційний характер.

Відтак, суд безпідставно вважав грошовим зобов»язанням суму у розмірі 3 561,69 грн, стягнуту за рішення Апеляційного суду Запорізької області від 26.07.2005р., яка є нарахуванням інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу за договором позики, та визнав правильним нарахування на неї наступних інфляційних втрат та 3 % річних за час затримки виконання цього рішення.

Зважаючи на таке неправильне застосування судом положень статті 625 ЦПК Украї-ни, колегія вважає за необхідне на підставі ч. 4 ст. 367 ЦПК України вийти за межі апеляційної скарги та у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасувати рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, а саме: щодо вимог про стягнення суми інфляції та 3 % річних у зв»язку несплатою боржником стягнутої рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26.07.2005р. суми у розмірі 3 561,69 грн.

Разом з тим, є частково обґрунтованою апеляційна скарга щодо неправильності вмотивування висновків суду про відмову в іншій частині однорідних позовних вимог, але за інші періоди та за іншими рішеннями судів. Однак, тільки ці доводи апеляційної скарги частково враховуються апеляційним судом, оскільки і в задоволенні цих вимог слід було відмовити не у зв»язку з наявністю інших рішень, які, до того ж, ретельно не перевірені судом щодо характеру та періоду стягнутих ними сум, а саме з підстав необґрунтованості вимог позивача як таких, що не підпадають під дію приписів статті 625 ЦКУ.

В такому разі колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови в позові щодо стягнення сум інфляційних втрат та 3 % річних, які нараховані відповідачем на суми інфляційних втрат та 3 % річних, стягнуті судовими рішеннями Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2011р. в розмірі 5741,61 грн. та Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2011р. в розмірі 3596,07 грн.

Керуючись ст.ст. 279, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2017 року у цій справі в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_3 змінити щодо правового обґрунтування відмови в цій частині позовних вимог та скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_3.

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми компенсації з урахуванням індексу інфляції за період з 01.12.2013р. по 30.11.2016р. у розмірі 3 268,42 грн., процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01.12.2013р. по 30.11.2016р. в сумі 293,27 грн., витрат з отримання довідки про індекси інфляції в сумі 19,68 грн. та судових витрат в сумі 551,20 грн. відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Постанову складено 07 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: