Ухвала

1 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 540/323/16-ц

провадження № 61-1314св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2016 року у складі судді Ряднини В. М. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 червня 2016 року у складі суддів: Корнієнка В. І., Винниченка Ю. М., Карпушина Г. Л.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2013 року позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 3 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 5000 грн зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_2 не виконувала взятих на себе обов'язків за кредитним договором, не здійснювала щомісячного погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 410 грн 94 коп., з яких: заборгованість за кредитом 4 985 грн 83 коп.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 22 548 грн 40 коп.; штраф (фіксована складова) в розмірі 500 грн; штраф (відсоткова складова) в розмірі 1 376 грн 71 коп.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що останній платіж ОСОБА_2 за кредитним договором проведений 9 липня 2009 року, а до суду з цим позовом банк звернувся 5 лютого 2016 року, тому на час звернення позивача до суду строк позовної давності як щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, так і до вимог про стягнення відсотків та штрафів сплинув, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22 червня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції вірно встановив початок перебігу строку позовної давності, який обраховується з часу невнесення відповідачем чергового щомісячного платежу у розмірі, визначеному договором, тому обґрунтовано застосував наслідки пропуску строку позовної давності, про що було заявлено відповідачем.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що враховуючи позовні вимоги, заяву відповідача про застосування строків позовної давності та правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення відсотків за користування кредитом у межах строку позовної давності, а саме з 31 грудня 2012 року по 31 грудня 2015 року.

У жовтні 2016 року відповідач подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що 3 серпня 2007 року отримала кредитну картку, строком дії до серпня 2010 року; останній платіж по кредиту нею був проведений 9 липня 2009 року; до суду з цим позовом банк звернувся 5 лютого 2016 року; тому вважає, що відсутні підстави для стягнення відсотків за користування кредитом у межах строку позовної давності, а саме з 31 грудня 2012 року по 31 грудня 2015 року.

15 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, предметом спору у справі, є, зокрема, стягнення відсотків за користування кредитом відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, у межах строку позовної давності згідно з вимогами статті 266 ЦК України. Правові висновки щодо застосування яких висловлені у постановах Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 та від 16 вересня 2015 року № 6-68цс15.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 444/9519/12-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15).

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справа № 444/9519/12-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 540/232/16-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 444/9519/12-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик