Головуючий суду 1 інстанції - Максименко О.Ю.
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 409/1752/17
Провадження № 22ц/782/70/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Дронської І.О.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Білокуракинська селищна рада Білокуракинського району Луганської області,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 грудня 2017 року (у складі судді Максименко О.Ю.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Білокуракинської селищної ради Білокуракинського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Білокуракинської селищної ради Білокуракинського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько - ОСОБА_4 Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлової двокімнатної квартири АДРЕСА_1

Постановою приватного нотаріуса Білокуракинського районного нотаріального округу Луганської області Зарубової С.О. у вчиненні нотаріальних дій по оформленню спадкових прав після померлого ОСОБА_4 та видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Оскільки без правовстановлюючих документів на вказану квартиру здійснити оформлення права власності на спадкове майно у нотаріуса неможливо, позивач звернувся з позовом до суду та просив визнати за ним право власності на зазначене спадкове майно.

05 жовтня 2017 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом, в якому просив усунути останнього від права на спадкування після смерті ОСОБА_4

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_2 умисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 12.12.2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Білокуракинської селищної ради Білокуракинського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом було відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване ним рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги до ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_3 такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.89, 263 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, що ОСОБА_2 рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 12.12.2017 року в апеляційному порядку не оскажив.

При цьому із змісту апеляційної скарги ОСОБА_3, зокрема з вимог апелянта, вбачається, що ним в апеляційному порядку фактично оскаржено рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 12.12.2017 року саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом. Жодних доводів щодо спростування висновків рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Білокуракинської селищної ради Білокуракинського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно апелянтом в апеляційній скарзі не наведено (а.с.165-176).

Змін або доповнень до апеляційної скарги у встановленому законом порядку та у встановлений законом строк апелянтом не надавалось.

При таких обставинах колегія суддів апеляційного суду, приймаючи до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 12.12.2017 року виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_3

Так, із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 і після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_2

Відповідно до вимог ст. 1269 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулися ОСОБА_2, який є сином померлого, та ОСОБА_3, який є братом померлого (а.с.6).

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

При цьому необхідно з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Безпорадний стан в такому випадку слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення ж особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Саме такі висновки містяться у п.6 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Факт перебування спадкодавця - ОСОБА_4 в період з серпня 2015 року по момент смерті в безпорадному стані через тяжку хворобу встановлено судом першої інстанції (а.с.156) та рішення суду в цій частині не оскаржено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є обгрунтованим та підтверджується матеріалами справи.

Разом із тим, ОСОБА_3 суду не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 умисно уникав обов'язку забезпечення підтримки та допомоги спадкодавцю, а також відносно того, що вказаний спадкоємець мав матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Крім того, суду належним чином не доведено, що спадкодавець потребував допомоги саме від сина.

Так, ОСОБА_3 суду пояснив, що разом з братом постійно проживала співмешканка - ОСОБА_6, яка разом з ним (ОСОБА_3.) у достатній мірі забезпечувала ОСОБА_4, який не був прикутий до ліжка, необхідні догляд та піклування. При таких обставинах, а також приймаючи до уваги стан здоров'я хворого, ОСОБА_4 не потребував безпосередньо від сина догляду та піклування. Разом із тим, як пояснив ОСОБА_3, брат потребував від ОСОБА_2 матеріальної допомоги.

При цьому ОСОБА_3 в судовому засіданні особисто пояснив, що йому не відомо, щоб безпосередньо ОСОБА_4 звертався до свого сина - ОСОБА_2 з проханням (вимогою) щодо надання підтримки та допомоги.

Також суду не надано доказів того, що ОСОБА_4 просив будь-кого звернутись до сина з приводу надання йому матеріальної допомоги.

Із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 в 2015-2016 роках працював на посаді слюсара - ремонтника Приватного підприємства «Сільськогосподарська виробнича фірма «АГРО» та отримував заробітну плату в місяць близько 2500 гривень (а.с.126-127).

Встановлено, що разом з ОСОБА_2 у вказаний період часу проживала його бабуся - ОСОБА_7 та мати - ОСОБА_8, які мали низку хронічних хвороб, якими ОСОБА_2 опікувався і яким надавав матеріальну допомогу на придбання ліків (а.с.128-129, 132).

При таких обставинах, на думку колегії суддів, ОСОБА_3 не доведені факти щодо потреби спадкодавця в отриманні допомоги саме від сина (який проживав окремо та мав вкрай обмежені можливості щодо надання матеріальної допомоги), враховуючи, що таку допомогу в достатній мірі надавали брат ОСОБА_4 - ОСОБА_3 і співмешканка - ОСОБА_6

Також суд вважає недоведеним і факт ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги батьку.

При цьому та обставина, що ОСОБА_2 не спілкувався з батьком протягом тривалого часу, не свідчить про факт його умисного ухилення від надання допомоги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь - яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

Разом із тим, на думку колегій суддів, встановлений судом факт того, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, надає йому право за рішенням суду у відповідності до положень ч.2 ст.1259 Цивільного кодексу України претендувати на спадкування разом із спадкоємцями відповідної черги.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26.02.2018 року.

Головуючий

Судді: