Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1969/17
Провадження №: 2/332/44/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2018 р. м. Запоріжжя

Заводськийй районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Безлер Л.В.

при секретарі Жечевій А.В.

за участю представників позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, який в подальшому було уточнено, про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07.11.1982 року. Під час спільного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі ними за спільні кошти був придбаний будинок №5 по вул.Сеченова в м. Запоріжжі, оформлений на відповідача на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.10.1986 року державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-5918. Відповідач добровільно вирішити питання про поділ спільно нажитого майна не бажає, тому вона вимушена звернутися до суду із даним позовом. Просить визнати вказаний будинок обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею та відповідачем право власності по ? частині спірного будинку, стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що позивачка обізнана про намір відповідача продати будинок №5, розташований по вул.Сеченова в м.Запоріжжі одноособово, оскільки має оригінал її письмового дозволу на продаж спірного будинку, датований 09.02.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом, але цю заяву нею було відкликано 21.07.2017 року. Даний будинок було придбано сторонами за час шлюбу за спільні сумісні кошти, тому просить визнати за позивачем та відповідачем право власності по ? частини цього будинку.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову та пояснив, що вони з дружиною тривалий час не проживають разом. На той час, коли вони розходились, між ними була усна домовленість про поділ сумісного майна, а саме, спірного будинку №5 по вул.Сеченова в м.Запоріжжі та квартири АДРЕСА_1, шляхом складення кожною стороною заяви про надання згоди на розпоряджання нерухомим майном, придбаним під час перебування у шлюбі. На виконання цієї домовленості ОСОБА_4 надала йому письмову заяву про згоду на продаж спірного будинку №5 по вул.Сеченова в м.Запоріжжі, а він надав згоду на відчуження квартири АДРЕСА_2. Позивач виїхала зі спірного будинку у 2006 році, розпорядилася своєю часткою майна, уклавши 10.04.2009 року договір дарування квартири, а він не скористався правом на продаж спірного будинку. В подальшому позивачка вказану заяву відкликала.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні також позовні вимоги не визнав та надав пояснення, аналогічні поясненням відповідача, додатково зазначивши, що домовленість між подружжям про поділ майна вищенаведеним способом відбулась в усному порядку, позивачка зі спірного будинку виїхала добровільно, після чого відповідач проводив реконструкцію будинку, зробив прибудову, таким чином позивач не має права на спірний будинок.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії И-АМ №312172 сторони 07.11.1082 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 07.11.1982 року зроблено актовий запис, місце реєстрації - с. Березовка Могильов-Подільського району Вінницької області (а.с.6).

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 22.09.2017 року шлюб між

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.91).

Під час зареєстрованого шлюбу сторонами придбаний житловий будинок №5 по вул. Сеченова в м.Запоріжжі, оформлений на відповідача на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.10.1986 року державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори за реєстровим №3-5918(а.с.7-8).

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. ст.70 ,71 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-612цс15 норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1)майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2)майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття с спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про те, що спірне майно - будинок №5 по вул.Сеченова в м.Запоріжжі є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3, виходячи з того, що воно придбане під час їх шлюбу і за їх спільні кошти, що сторонами не оспорювалось.

Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, спірне майно підлягає визнанню обєктом права спільної сумісної власності подружжя та поділу судом.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про поділ майна між ним та позивачкою, як подружжя, в добровільному порядку у 2009 році шляхом надання кожною стороною іншій заяви про надання згоди на розпоряджання нерухомим майном, а саме ОСОБА_4 ОСОБА_3 заяви на продаж будинку №5 по вул.Сеченова в м.Запоріжжі, а ОСОБА_3 ОСОБА_4 на дарування квартири АДРЕСА_3 (а.с.26,89), виходячи з такого.

Відповідно до ч.4 ст.372 ЦК України договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відсутність укладеного саме в такій формі договору про поділ майна відповідачем не оспорюється. При цьому, ОСОБА_3 зазначив, що така домовленість між ним та позивачкою існувала лише усно.

Представник позивача наполягав на відсутності взагалі такої домовленості між сторонами.

Крім того, судом встановлено, що заявою від 21.07.2017 року позивачкою ОСОБА_4 скасовано раніше складену 09.02.2009 року заяву про згоду на продаж ОСОБА_3 спірного будинку (а.с.25).

При вирішенні спору по суті суд враховує вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність договору між сторонами про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи питання про розмір часток сторін в майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме спірного будинку №5 по вул.Сеченова в м.Запоріжжі, суд виходить з того, що інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором, а тому вважає їх рівними. Отже, кожній зі сторін належить по ? частини спірного будинку.

Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1313,25грн.

Керуючись ст.ст. 4,5,12,13,81,83,89,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати житловий будинок №5 по вулиці Сеченова в місті Запоріжжі обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1),/зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину житлового будинку №5 по вулиці Сеченова в місті Запоріжжі.

Визнати за ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3,(ІПН НОМЕР_2),зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на ? частину житлового будинку №5 по вулиці Сеченова в місті Запоріжжі.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 1313,25 гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовленні в нарадчій 26.01.2018 року. Повний текст рішення складено 05.02.2018 року.

Суддя Л.В.Безлер