Справа №515/1906/17
Провадження №2/515/62/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
28 лютого 2018 р. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Семенюк Л.А.
за участю секретаря Унгурян Т.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача адвоката ОСОБА_2І
відповідачки ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,
29 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 21 липня 2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі у Татарбунарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за № 42. Від шлюбу дітей не мають.
Причиною розпаду сімї, як зазначає позивач, стало те, що він з відповідачкою з квітня 2015 року не підтримує шлюбні відносини, вони втратили почуття кохання один до одного, у них різні погляди щодо подальшого сумісного проживання, між ними часто виникали непорозуміння з різних побутових причини, крім того відповідачка зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, тому вважає, що збереження сім'ї неможливе, оскільки суперечить його інтересам. Враховуючи, що сім'я фактично розпалась, позивач вважає, що примирення між ними неможливе, у звязку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку.
Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, але надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала, у разі неявки відповідачки просила винести заочне рішення (а.с.15 ).
Відповідачка в судові засідання неодноразово не з'явилась. Відповідно до довідки відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області від 08.12.2017 року (а.с.11), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2. Судові повістки, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України надсилалися відповідачці за адресою її місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, однак повернулися до суду з поміткою: «за закінченням терміну» (а.с.а.с.16,17, 18,19). ОСОБА_3 причини своїх неявок суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність або заперечення проти позову суду не надала. Крім того, нею не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростовування доводів позивача. В силу п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України в разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки, відповідно до п.3 ч.8 згаданої статті є день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.
Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що представник позивача згоден, про що постановлено ухвалу суду.
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.
За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з свідоцтва про шлюб І-ЖД № 314651 від 27.11.2017 року (а.с.4), 21.07.2012 року був укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який був зареєстрований у Татарбунарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за № 42.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.
Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують з квітня 2015 року, не спілкуються, втратили почуття взаємної поваги та кохання один до одного, примирення позивач не бажає, про що свідчить подана заява (а.с.15).
За встановлених обставин, при відсутності заперечень відповідачки, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати.
При цьому, суд керується вимогами ст. 24 СК України, яка регламентує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.
Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Як видно із свідоцтва про шлюб, відповідачка при укладенні шлюбу прізвище не змінювала.
Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 640 гривень, згідно квитанції №0.0.903981224.1 (а.с.1) від 28.11.2017 року.
Керуючись ст.ст.56, 104, 105, 110-115 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 13, 77-81, 133, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб, зареєстрований 21 липня 2012 року у Татарбунарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за № 42 між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які дітей не мають.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишити прізвище Карпова».
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Семенюк