Провадження № 2/520/2285/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2018 року

Київський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Луняченка В.О..,

при секретарі - Нефедової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 Малиновського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про захист права власності та зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до про захист права власності та зняття арешту з майна, в якому просить зняти арешт майна, що належить йому на праві власності, а саме автомобіля марки «Камаз», 1988 року випуску д/н ВН 8489АО, причіпа самоскида марки «Одаз» моделі року випуску д/н НОМЕР_1, автомобіля марки «Фіат» 2009 року випуску д/н НОМЕР_2.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить його задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_2 Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 Малиновського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області,в судове засідання не зявились, про місце та час проведення розгляду справи були повідомлені належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомляли. Відповідачами не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень.

Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядилися на свій розсуд.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що 01.11.2013р. державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС ГТУЮ в Одеській області, у виконавчому провадженні № 37416980 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

Підставою її винесення став виконавчий напис нотаріуса № 208 виданий 07.02.2013р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про звернення стягнення на квартиру номер 9 в будинку 22 «б» по вул. Генерала Петрова в м.Одесі, та задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеної квартири.

24.10.2014р. державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС ГТУЮ в Одеській області, у виконавчому провадженні № 45222969 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

Підставою її винесення став виконавчий напис нотаріуса № 811 виданий 16.04.2013р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про звернення стягнення на квартиру номер 9 в будинку 22 «б» по вул. Генерала Петрова в м.Одесі, та задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеної квартири.

Виносячи дані постанови державні виконавці керувались ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження», яка передбачає «визначення вартості майна боржника та оцінку майна боржника», а не процедуру накладення арешту на все майно, тим більш коли виконавчий документ чітко визначає об'єкт стягнення.

В порушення норм діючого законодавства, державні виконавці, не вчинивши необхідних дій. передбачених Закону України «Про виконавче провадження» винесли постанови про накладення арешту на все майно, хоча виконавчі надписи нотаріусу передбачали звернення стягнення лише за рахунок реалізації конкретного об'єкту нерухомості, а саме квартири номер 9 в будинку 22 «б» по вул. Генерала Петрова в м.Одесі.

Таким чином, на підставі постанов державних виконавців Першого Суворовського та Першого Малиновського ВДВС ГТУЮ в Одеський області, окрім квартири номер 9 в будинку 22 «б» по вул. Генерала Петрова в м.Одесі, було накладено арешт на все майно, що належить позивачу на праві власності, у тому числі на: автомобіль марки «Камаз» 1988р.в., оранжевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу РСА № 516860 від 22 липня 2006р, видане РЕВ 1-го МРВ ОСОБА_4 України в одеській області,причіп самоскид марки «Одаз», моделі 850030, 1989г.в., зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САА № 564359 від 27.04.2010р., видане РЕВ №2 при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області; автомобіль марки «Fiat» моделі «Linea», чорного кольору, 2009р.в., реєстраційний номер НОМЕР_5. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САА № 428513 від 04.03.2010р., видане РВ №2 при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області.

Зазначене майно, згідно до умов договору про надання послуг, укладеного 15 вересня 2016 р. з ПП «Кантри-Групп» перебуває на автостоянці за адресою: м.Одеса, пр-т Маршала Жукова, 4-А, що знаходиться на території Київського району м.Одеси.

Про наявність арешту позивач дізнався 06.11.2017 року.

На даний час відомостей щодо існування виконавчих проваджень у суду не має. Відповідачами ухвалу суду щодо витребування доказів, а саме завірених копій виконавчого провадження ВП № 37416980, в рамках якого постановою від 01.11.2013 року накладено арешт на майно ОСОБА_1 ІНН 4 та виконавчого провадження ВП № 45222969, в рамках якого постановою від 24.10.2014 року накладено арешт на майно ОСОБА_1 ІНН 4, не виконано, більш того відповідачі взагалі не зявились в судове засідання.

Наявність вказаного арешту та заборони відчуження майна, що належить ОСОБА_1, порушує його законні права на власність та чинить перешкоди у його здійсненні, що стало причиною для звернення до суду з дійсним позовом.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.

Відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника. І тільки у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно.

В силу частин 1, 2, 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому булла надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках не завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з п. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до п. 2. ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 16, 317, 321 ЦК України.

Згідно з ч 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

На підставі ст.59 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 2 даного закону у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з майна підлягають задоволенню у повному обсязі, так як законні та обґрунтовані.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-89, 264-268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 Малиновського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про захист права власності та зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН), а саме : автомобіль марки «Камаз» 1988р.в., оранжевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу РСА № 516860 від 22 липня 2006р, видане РЕВ 1-го МРВ ОСОБА_4 України в Одеській області, причіп самоскид марки «Одаз», моделі 850030, 1989г.в., зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САА № 564359 від 27.04.2010р., видане РЕВ №2 при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області; автомобіль марки «Fiat» моделі «Linea», чорного кольору, 2009р.в., реєстраційний номер НОМЕР_5. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САА № 428513 від 04.03.2010р., видане РВ №2 при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області, накладений постановою ОСОБА_2 Суворовського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області від 01.11.2013 року ВП №37416980 та постановою ОСОБА_2 Малиновського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеської області від 24.10.2013 року ВП №45222969.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.02.2018 року.

Суддя Луняченко В. О.