Провадження №: 2/752/2069/18
22 січня 2018 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Ладиченко С.В.
за участю секретаря - Мороз О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, Державного управління справами про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, -
у жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, Державного управління справами про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Посилався на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року у справі № 2-2222/10 ОСОБА_1 поновлено на посаді директора будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, стягнуто з комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами на його користь середній заробіток.
Відповідно до рішення апеляційного суду міста Києва від 14 вересня 2010 року у вищезазначеній справі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення з комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, зазначено, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню, складає 106 369 грн. 20 коп. В іншій частині рішення першої інстанції залишено без змін.
На виконання судового рішення в ході виконавчого провадження на користь позивача комплексом відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами кошти сплачено в повному обсязі.
18 квітня 2012 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами та Державного управління справами про стягнення відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України середнього заробітку за час затримки виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року у справі № 2-2222/10 (справа № 2601/9819/12).
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 травня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Крім того, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 липня 2012 року (справа № 22-10015/12), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2012 року, апеляційну скаргу позивача задоволено частково: стягнуто з комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в справі №2-2222/10 з 13 травня 2010 року по 03 липня 2012 року у розмірі 59 225,32 гривні.

У вересні 2013 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з іншим позовом до комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами та Державного управління справами про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року у справі № 2- 2222/10 (справа № 752/16417/13-ц).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 25 березня 2014 року, у справі № 752/16417/13-ц позов задоволено, стягнуто з комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року у справі № 2-2222/10 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами у розмірі 62 125,14 гривні за період з 04 липня 2012 року по 18 грудня 2013 року.

Відповідачі затримали виконання рішення суду і поновили ОСОБА_1 на роботі лише 06 квітня 2015 року відповідно до Розпорядження Керівника Державного управління справами від 6 квітня 2015 року № 26-П «Про поновлення на роботі» та наказу комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами від 6 квітня 2015 року № 50.

Виходячи з цього, та враховуючи вищевказані рішення судів та розмір середньоденного заробітку, визначений у рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2013 року, позивач просить стягнути з комплексу відпочинку «Пуща- Водиця» Державного управління справами за період з 19 грудня 2013 року по 06 квітня 2015 року середній заробіток в сумі 53985,75 (166 грн. 11 коп.- розмір середньоденної заробітної плати; кількість днів затримки за графіком роботи підприємства - 325).

Позивач надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду міста Києва від 14 вересня 2010 року у вищезазначеній справі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення з комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, зазначено, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню, складає 106 369 грн. 20 коп. В іншій частині рішення першої інстанції залишено без змін.(а.с.5-8).

На виконання судового рішення в ході виконавчого провадження на користь позивача комплексом відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами кошти сплачено в повному обсязі.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

18 квітня 2012 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами та Державного управління справами про стягнення відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України середнього заробітку за час затримки виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року у справі № 2-2222/10 (справа № 2601/9819/12).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 травня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Однак рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 липня 2012 року (справа № 22-10015/12), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2012 року, мою апеляційну скаргу задоволено частково: стягнуто з комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в справі №2-2222/10 з 13 травня 2010 року по 03 липня 2012 року у розмірі 59 225,32 гривні.(а.с.16-19).

У вересні 2013 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з іншим позовом до комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами та Державного управління справами про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року у справі № 2- 2222/10 (справа № 752/16417/13-ц).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 25 березня 2014 року, у справі № 752/16417/13-ц позов задоволено, стягнуто з комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2010 року у справі № 2- 2222/10 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора будинку відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами у розмірі 62 125,14 гривні за період з 04 липня 2012 року по 18 грудня 2013 року.(а.с.9-11).

Відповідачі затримали виконання рішення суду і поновили ОСОБА_1 на роботі лише 06 квітня 2015 року відповідно до Розпорядження Керівника Державного управління справами від 6 квітня 2015 року № 26-П «Про поновлення на роботі» та наказу комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами від 6 квітня 2015 року № 50.(а.с.14).

Згідно ст. 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Виходячи з цього, та враховуючи вищевказані рішення судів та розмір середньоденного заробітку, визначений у рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2013 року, суд вважає стягнути з комплексу відпочинку «Пуща- Водиця» Державного управління справами за період з 19 грудня 2013 року по 06 квітня 2015 року середній заробіток в сумі 53985,75 (166 грн. 11 коп.- розмір середньоденної заробітної плати; кількість днів затримки за графіком роботи підприємства - 325).

Відповідно до ч.1. ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачі не надали суду довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 та не надали ніякої інформації про повний розрахунок з ним комплексом відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, тому суд приходить до висновку, що розрахунок зазначений позивачем в позовній заяві є вірним.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів, які б спростували розрахунки позивача.

Враховуючи зазначене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений ст. 11 ЦК України, приймаючи до уваги те, що на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не надано доказів про виплату середнього заробітку за весь період прострочення проведення повного розрахунку під час звільнення, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем.

Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст.141 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь держави судові витрати в справі.

Керуючись ч.1. ст. 47, ч. 1 ст. 116, 235, 236 КЗпП України , ст. ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України ,ст. 11 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, Державного управління справами про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі - задовольнити.

Стягнути з Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 53985 гривень 75 коп. (п'ятдесят три тисячі дев'ятсот вісімдесят п'ять гривень 75 копійок).

Стягнути з Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами судовий збір в доход держави в розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва. До утворення апеляційних судів в апеляційних округах апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до вимог, встановлених ст.353-356 ЦПК України.

Суддя С.В. Ладиченко