АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 року

м. Харків

справа № 639/543/17

провадження № 22-ц/790/682/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державна установа «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України»

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 639/543/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова, постановлене 24 березня 2017 року, о 15 год. 24 хв. під головуванням судді Єрмоленко В.Б., в залі суду в місті Харкові,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної установи «Інституту мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова Національної академії медичних наук України» (далі - ДУ «Інституту мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку 27 січня 2017 року в сумі 88 046,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 01 листопада 2001 року до 20 лютого 2013 року. При її звільненні відповідачем не проведена виплата всіх належних їй сум при звільненні, а саме 192,70 грн, що підтверджується рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2016 року. За виконавчим документом, виданим Жовтневим районним судом м. Харкова 07 грудня 2016 року, з відповідача стягнута зазначена сума на користь ОСОБА_1 При середньоденній заробітній платі позивача 91,24 грн та періоду затримки розрахунку з 21 лютого 2013 року по день фактичного перерахування суми 27 січня 2017 року, ОСОБА_1 просила стягнути з ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечнікова НАМН України» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 88 046,60 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 2000 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що невиплата належних позивачеві сум при звільненні підтверджена рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2016 року, факт проведення остаточного розрахунку відповідача з позивачем підтверджена випискою за картковим рахунком ОСОБА_1 Наполягає на тому, що судом при винесенні рішення не було враховано зміст ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року у справі 639/1279/14-ц. Наголошує, що недоплачена сума 192,70 є саме заробітною платою позивача.

В клопотанні, поданому до апеляційного суду (а.с. 111 том 2) ОСОБА_1 вказала на помилку у своїх розрахунках та просила стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку 89962,64 грн.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечує, звертає увагу на те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні вже були предметом судового розгляду; наголошує, що розрахунок з позивачем здійснювало Державне казначейство за дії якого не має відповідати відповідач; вказує, що позивачем спотворено зміст судових рішень; зазначає, що позивач затягувала розгляд судової справи, тому період затримки розрахунку був штучно збільшений; вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, коли був здійснений з позивачем остаточний розрахунок; погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. З ст. З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року в редакції чинній на момент розгляду справи, в письмовому провадженні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМИ України» з 01 листопада 2001 року до 20 лютого 2013 року і обіймала посаду провідного наукового співробітника за сумісництвом на 0,5 посадового окладу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року у справі № 639/1279/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМИ України», завідувача лабораторії нових та маловивчених захворювань ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМИ України» ОСОБА_2, заступника директора ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМИ України» ОСОБА_3, директора ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМИ України» ОСОБА_4, провідного юрисконсульта ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМИ України» ОСОБА_5, провідного юрисконсульта ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМИ України» ОСОБА_6, начальника відділу кадрів ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМИ України» ОСОБА_7, працівника ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМИ України» ОСОБА_8, про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати наказ про звільнення, зобов'язання здійснити повний розрахунок при звільненні, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, відшкодування моральної шкоди, здійснення індексації заробітної плати, поновлення членства у профспілковій організації, зобов'язання вчинити інші дії, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМИ України» на користь ОСОБА_1 компенсацію за службові відрядження на загальну суму 1 263,98 грн та 1 200 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови у визнанні незаконним наказу про звільнення та визнання незаконною відмови у наданні відпустки при звільненні у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, у цій частині позову відмовлено за безпідставністю. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати за березень 2012 року у розмірі 192,70 грн. та зобов'язання надати наказ про звільнення скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року залишено без змін.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заробітної плати за березень 2012 року у розмірі 192,70 грн та зобов'язання надати наказ про звільнення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Зобов'язано ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМИ України» видати ОСОБА_1 засвідчену в установленому порядку копію наказу від 20 лютого 2013 року про її звільнення. Стягнуто з ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМИ України» на користь ОСОБА_1. 192,70 грн.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2017 року роз'яснено рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2016 року та зазначено, що сума у розмірі 192,70 грн., про стягнення якої зазначено в резолютивній частині та повному тексті рішення від 11 липня 2016 року є заробітною платою за березень 2012 року.

З виписки за картковим рахунком клієнта АТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_1 вбачається, що 192,70 грн зараховано на її рахунок 27 січня 2017 року. Зазначені обставини підстверджені належним та допустимим доказом, не спростовані відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини між сторонами виникли не з приводу оплати праці, тому норми трудового законодавства на них не розповсюджуються.

Колегія суддів вважає, що таких висновків суд першої інстанції дійшов при неповному з*ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального права.

Так, відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що після звільнення та після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку із звільненням ОСОБА_1 повинні бути сплачені, між роботодавцем та ОСОБА_1 у лютому 2014 року виник спір та вона звернулась до суду в тому числі з вимогами:

- про визнання неправомірними дії Державної установи в частині невиплати належних позивачу сум за три службові відрядження;

- про зобов'язання відповідача здійснити розрахунок заборгованості за службові відрядження, здійснені за весь час роботи в установі;

- про визнання незаконним зняття установою з позивача надбавки у розмірі 10% посадового окладу в місяць за знання та використання у роботі однієї європейської мови з 01.08.2009 року згідно з наказом від 23.07.09 року № 41-Д;

- про зобов'язання відповідача здійснити повний розрахунок з позивачем та стягнути з Державної установи всі суми, що належать позивачу від установи в день звільнення;

- про стягнення авансу на службове відрядження з 17.02.2011 р. по 24.02.2011 р. до Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна НАН України (Київ) у розмірі 360 гривень;

- про стягнення авансу на службове відрядження з 15.03.2011 р. по 17 03.2011 р. до Інституту біохімії ім. О.В Палладіна НАН України (Київ) у розмірі 160 гривень;

- про стягнення суми у розмірі 860,68 гривень, що складається з суми 491,20 гривень (сума за службове відрядження з 17.02.2011 р. по 24.02.2011 р.) та з суми 369,48 гривень (сума за службове відрядження з 15.03.2011 р. по 17.03.2011 р.);

- про стягнення авансу на службове відрядження з 25.10.2007 р. по 02.11.2007 р. до Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна НАН України (Київ) у розмірі 225 гривень;

- про стягнення заборгованість за службове відрядження з 25.10.2007 р. по 02.11.2007 р. до Інституту біохімії ім. О.В. Палладіна НАН України (Київ) у розмірі 403 грн. 30 коп. та компенсації за несвоєчасно проведений розрахунок у розмірі 325 грн.30 коп. станом на 16 квітня 2014 року.

- про стягнення заборгованості по заробітній платі за липень 2012 року в розмірі 316,66 гривень;

- про стягнення середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі, який станом на 16 квітня 2014 року становить 26550,84 гривні без врахування податків та обов'язкових платежів та без урахування компенсації за несвоєчасно проведений розрахунок.

- про стягнення суми у розмірі 10% посадового окладу в місяць за знання та використання у роботі іноземної мови, починаючи з 01.08.2009 року по 20.02.2013 року;

- про зобов'язання провести індексацію заробітної плати позивача за період з 1 по 31 березня, з 1 по 31 травня, з 1 по 31 липня, з 1 по 31 серпня, з 1 по 30 вересня 2009 року; з 1 по 30 вересня 2005 року; з 1 по 31 березня, з 1 по 31 травня, з 1 по 30 червня , з 1 по 31 грудня 2003 року, 1 по 31 травня, з 1 по 30 червня 2002 року з урахуванням індексу споживчих цін;

- про стягнення суми, що належить позивачу за оплату відповідачем простою протягом 5 місяців 2009 року - з 1 по 31 березня, з 1 по 31 травня, з 1 по 31 липня, з 1 по 31 серпня, з 1 по 30 вересня - у розмірі 5 місячних окладів позивача з урахуванням індексу споживчих цін; протягом 1 місяця 2005 року - з 1 по 30 вересня - у розмірі 1 місячного окладу позивача з урахуванням індексу споживчих цін; протягом 4 місяців 2003 року з 1 по 31 березня, з 1 по 31 травня, з 1 по 30 червня , з 1 по 31 грудня - у розмірі 4 місячних окладів позивача з урахуванням індексу споживчих цін; протягом 2 місяців 2002 року - 1 по 31 травня, з 1 по 30 червня у розмірі 2 місячних окладів позивача з урахуванням індексу споживчих цін;

- про стягнення заробітної плати у розмірі 192, 70 гривень з урахуванням компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Із наведених вище судових рішень вбачається, що зазначений спір щодо суми, яка була недоплачена позивачу при здійсненні з нею остаточного розрахунку судами остаточно було вирішено таким чином: позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково - на її користь з ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМИ України» було стягнуто компенсацію за службові відрядження на загальну суму 1 263,98 грн та заробітну плату за березень 2012 року в розмірі 192,70 грн. У задоволенні решти зазначених вимог було відмовлено.

Отже,загальна сума, яка була недоплачена при здійсненні остаточного розрахунку при звільненні становить 1456,68 грн.

Оскільки спір про розміри належних ОСОБА_1 сум вирішено на її користь лише частково, колегія суддів вважає за можливе визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством (правова позиція Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-2807цс16).

Так, відповідно до п. 2 вказаного порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абз. 1 п. 8 розділу ІУ Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Перевіривши розрахунки середньоденної заробітної плати, які були здійснені позивачем, колегія суддів вважає їх прийнятними.

Так, при розрахунку середнього заробітку за весь час затримки суд апеляційної інстанції виходить із того, що позивачу було нараховано за грудень 2012 року 1926 грн. 96 коп., та за січень 2013 року 1905 грн.22 коп., що підтверджується розрахунковим листом ОСОБА_1 від 20 лютого 2013 року, (том 1, а.с 9). В грудні 2012 року та в січні 2013 року позивачем було відпрацьовано 42 робочі дні. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_9 складає 91,24 грн. (1926,96+1905,22 / 42).

Зазначені розрахунки не спростовані відповідачем, щодо них не надано жодних заперечень.

Отже, середній заробіток за 696 днів затримки розрахунку за період з 17.04.2014 року по 26.01.2017 року становить 63503,04 грн.

Враховуючи те, що розмір заробітної плати позивачки на час звільнення становив 1905 грн. 22 коп., а недоплачена сума склала 1456,68 грн., що становить 76,46 % від заробітної плати, то враховуючи принцип справедливості та співмірності підлягають стягненню кошти в сумі 48554 грн. 44 коп. (76,46% від суми середнього заробітку за затримки розрахунку за період з 17.04.2014 року по 26.01.2017 року).

Посилання відповідача на те, що Державна установа «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» є неналежним відповідачем у справі, оскільки виплати на виконання судових рішень здійснюються Державним Казначейством України, як розпорядником коштів, що виключає вину відповідача у несвоєчасному проведенні розрахунку з позивачем - є безпідставними, оскільки позивач перебував у трудових відносинах саме з Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України», яка як роботодавець, повинна була провести з ним розрахунок у день звільнення.

Доводи відповідача про те, що позивач затягувала розгляд судової справи, тому період затримки розрахунку був штучно збільшений також є безпідставними, оскільки правом заявляти клопотання, уточнювати позовні вимоги позивач наділена в силу процесуального закону, а відповідач не був позбавлений можливості мирним шляхом вирішити спір та сплатити позивачу належні їй суми.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права.

Колегією суддів не встановлено обставин, які потребували б постановлення окремої ухвали.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Харківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 24 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за перод з 17 квітня 2014 року по 26 січня 2017 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути із Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» на корить ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 17.04.2014 року по 26.01.2017 року у сумі 48554 (сорок вісім тисяч п*ятсот п*ятдесят чотири) грн. 44 коп.

Стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» на корить Держави судовий збір у сумі 640 грн. (шістсот сорок)

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова