Головуючий у 1-й інстанції Папаценко П.І.
Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа», третя особа: Комунальне комерційне підприємство «Керуюча компанія «Західна», про стягнення надмірно сплаченої суми за послуги щодо теплопостачання квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь надміру сплачені кошти у розмірі 2249,19 грн. за період з 01 жовтня 2005 року по 12 грудня 2016 року за послуги з теплопостачання квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на праві приватної власності. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що опалювальна площа її квартири складає 52 кв.м., але у вказаний період щомісячна плата за послуги теплопостачання квартири розраховувалась із розміру площі квартири 57,2 кв.м., що не відповідало дійсності. Вважає, що надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 2249,19 гривень набуті відповідачем безпідставно, тобто без достатньої правової підстави, отже, відповідно до ст.1212 ЦК України мають бути їй повернуті.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ККП «Маріупольтепломережа» про стягнення надмірно сплаченої суми за послуги щодо теплопостачання квартири відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, та, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права , просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2017 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на обставини, викладені у позовній заяві, та вважає, що , оскільки судом першої інстанції було встановлено факт сплати нею у період з 1997 року по 13 грудня 2016 року послуг з теплопостачання , виходячи з опалюваної площі 57,2 м2, тоді як в дійсності вона становить 52м2, суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин вимог статті 1212 ЦК України, оскільки безпідставно набуте майно підлягає поверненню, незважаючи на підстави такого набуття.

У судове засідання не з'явився представник третьої особи ККП «Керуюча компанія «Західна», про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. (а.с.168)

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника відповідача ККП «Маріупольтепломережа» - Партакела Ю.Ф., який просив апеляційну скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 13 серпня 1999 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 та позивачу ОСОБА_2 та загальна площа якої становить 56,35 кв.м. (а.с.5)

Відповідно до картки абонента ОСОБА_2, складеної 01 вересня 1997 року, опалювана площа квартири АДРЕСА_1 становить 57,2 м2. (а.с.97)

В щомісячних квитанціях про оплату послуг теплопостачання квартири АДРЕСА_1, які позивач отримувала з грудня 2009 року по листопад 2016 року, опалювальна площа квартири зазначена 57,2 м2, відповідні нарахування виходячи із цієї площі, позивачем сплачувались. (а.с.24-35, 56-89)

Згідно п.3.1.11 Договору №1194 від 02 жовтня 2012 року на постачання теплової енергії, укладеного між ККП «Маріупольтепломережа» та ККП «Керуюча компанія «Західна», на останнє підприємство покладається обов'язок повідомляти щомісячно відповідача про реєстрацію, зняття з реєстрації мешканців, про корегування опалювальної площі. (а.с.119-120)

13 грудня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до ККП «Маріупольтепломережа» щодо проведення перерахунку оплати за теплопостачання та листом № 206/09-4 від 1 березня 2017 року їй була надана відповідь, що з дати її звернення нарахування за теплопостачання провадяться на опалювану площу 52,0 м2, в задоволенні ж вимог про проведення перерахунків за минулий час відмовлено, посилаючись на відсутність правових підстав здійснення такого перерахунку. (а.с.4,35).

Звертаючись з позовними вимогами про стягнення безпідставно набутих коштів , позивачка виходила з того, що різниця між нарахованою сумою за послуги з централізованого опалення та сумою яка повинна була нараховуватися, з урахуванням різниці у площі опалення, у період з 01 жовтня 2005 року по 12 грудня 2016 року становить 2249,19 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склались договірні відносини, отже, у даному випадку відсутні підстави для стягнення надмірно сплаченої суми за послуги теплопостачання квартири у випадку несвоєчасного подання споживачем документів щодо зміни опалювальної площі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги, а зобов'язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Судом встановлено, що відповідно до картки абонента ОСОБА_2, складеної 01 вересня 1997 року, опалювана площа квартири АДРЕСА_1 становить 57,2 м2. Картка абонента підписана ОСОБА_2 (а.с.97)

Згідно особистого рахунку НОМЕР_2 від 20 березня 2007 року на квартиру АДРЕСА_1, який був складений начальником ЖЕУ і переданий відповідачу для нарахування оплати послуг теплопостачання квартири, загальна площа квартири становить 57,2 кв.м. (а.с.96)

Крім того, згідно умов договору № 19658 від 11 вересня 2013 року, укладеного між ККП « Маріупольтеплосеть» та ОСОБА_2, сторони уклали договір на надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води. Згідно характеристики об'єкту надання послуг опалювальна площа квартири становить 57,20 кв. м. Споживачем ОСОБА_2 власноруч підписаний такий договір без зауважень. ( а.с.173)

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Отже, між сторонами у справі виникли договірні правовідносини щодо надання послуг із теплопостачання, сторони обумовили у договорі предмет договору та характеристику об'єкта надання послуг, відповідачем такі послуги надавалися, а позивач такими послугами користувався у період з 01 жовтня 2005 року по 12 грудня 2016 року, що свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин.

Відповідно до пп.1 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, споживач має право на зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, зниження їх послуг зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання.

Згідно з п.33 цих Правил, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі.

Судом встановлено, що у зв'язку із зверненням 13 грудня 2016 року позивача ОСОБА_2 до ККП «Маріупольтепломережа» щодо проведення перерахунку оплати за теплопостачання, розмір опалювальної площі квартири позивача змінено з часу звернення ОСОБА_2 з відповідною заявою з 57,2 кв.м. на 52 кв.м. (згідно наданого технічного паспорта) (а.с.4,35)

Отже, виходячи з обставин справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, а грошові кошти за надані послуги були отримані відповідачем як предмет договору.

За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну між сторонами щодо надання послуг з теплопостачання недійсним або його розірвання не надано, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав застосувати до спірних правовідносин приписи ст. 1212 ЦК України, не заслуговують на увагу з оглядом на наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Отже, чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Отже, набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Судом встановлено, що відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству,договірні відносин між сторонами не припинились.

За таких обставин, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволені позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Гаврилова Г.Л.

Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.