РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м.Рiвне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді Кучиної Н.Г.,

з участю: секретаря судового засідання Довбенко Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача Пасічника М.В., Пилипей М.І.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвне цивільну справу № 569/15080/17 за позовом ОСОБА_4 до Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу про поновлення на роботі та про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав і просить суд скасувати наказ директора Рівненського кооперативного економіко- правового коледжу № 190-о/с від 31 серпня 2017 року про звільнення ОСОБА_4 з посади майстра виробничого навчання, поновити позивача ОСОБА_4 на раніше займаній посаді, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 15066 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 30.03.1978 року ОСОБА_4 була прийнята на роботу на посаду майстра виробничого навчання Рівненського кооперативного технічного училища, в подальшому була прийнята на посаду майстра виробничого навчання в Рівненський кооперативний економіко-правовий коледж і наказом № 190-о/с від 31 серпня 2017 року була звільнена у зв»язку із скороченням чисельності працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

Звільнення вважає незаконним, оскільки, на його думку, фактичного скорочення чисельності штату працівників на підприємстві не було; ОСОБА_4 було звільнено без персонального попередження про звільнення за два місяці, не було враховано її переважного права на залишення на роботі; їй не було запропоновано переведення на іншу роботу, тому вважає що звільнення було без законної підстави та ОСОБА_4 має бути поновлена на попередній роботі та їй повинен бути оплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представники Рівненського кооперативного економіко- правового коледжу Пасічник М.В. та Пилипей М.І. в судовому засіданні позов ОСОБА_4 не визнали і в задоволенні позовних вимог просять суд відмовити.

На заперечення позовних вимог посилаються на те, що звільнення позивача з роботи було проведено у відповідності до вимог трудового законодавства і підстав для поновлення ОСОБА_4 на роботі немає.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 згідно наказу № 72 від 29.03.1978 року була прийнята на роботу до Рівненського кооперативного технічного училища на посаду майстра виробничого навчання з 30.03.1978 року, а в подальшому, після декількох переведень, працювала на цій же посаді з 01 вересня 2001 року згідно наказу № 1 від 01 вересня 2001 року Рівненського кооперативного економіко-правового коледжу.(а.с.37-39)

Наказом від 06.06.2016 року №16-о/д «Про зміни в штатному розписі коледжу та скорочення чисельності працівників» встановлено, що враховуючи зміни в організації навчальної та виробничої практик в групах робітничих професій у зв»язку з тим, що на базах практики працюють з учнями керівники від баз практики, майстри виробничого навчання участі не приймають, виробничу практику учні проходять по місцю проживання ( без участі майстрів в/н), практичні і лабораторні заняття проводять викладачі спецдисциплін, а також в червні місяці закінчується термін навчання робітничих професій, з метою оптимізації чисельності працівників, скорочення витрат на утримання штату праціників, пов»язаних із суттєвим зменшенням контингенту студентів та учнів, неповної комплектації груп, підвищенням заробітної плати, збільшенням витрат оплати комунальних послуг було наказано провести скорочення майстрів виробничого навчання, затверджено штатний розпис працівників коледжу з 15 серпня 2017 року з врахуванням пункту 1 даного наказу, попереджено працівників коледжу про можливе наступне вивільнення відповідно до ст. 49-2 КЗпП України згідно з додатком 1 ( а.с. 6)

З оглянутого в судовому засіданні додатку № 1 до наказу № 16-о/д від 06.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 майстер виробничого навчання попереджається про можливе наступне вивільнення ( а.с. 73)

Як слідує з протоколу № 5 від 13.06.2017 року засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації коледжу, було надано згоду на розірвання трудового договору між ОСОБА_4 та відповідачем.( а.с. 23)

З акту № 1 від 14 черваня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 відмовилась ознайомитись письмово з наказом від 06.06.2017 року № 16-о/д « Про зміни в штатному розписі коледжу та скорочення чисельності працівників», поставити в додатку № 1 до даного наказу підпис про отримання попередження про скорочення штату та наступне звільнення з роботи, у зв»язку із скороченням її посади і про неможливість подальшого її працевлаштування ( а.с. 24)

В позовній заяві позивач не заперечує той факт, що вона відмовилась підписувати попередження про можливе наступне вивільнення відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України ( а.с.1 абз.2)

З дослідженого в судовому засіданні витягу з протоколу від 30.08.2017 року №7 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації коледжу, слідує, що останнім було надано згоду на розірвання трудового договору між позивачем та відповідачем за п. 1 ст. 40 КЗпП України з наданням гарантій і компенсацій, передбаченим законодавством України.( а.с. 26)

Судом також встановлено, що 31.08.2017 року, на підставі наказу №188-о/с, ОСОБА_4 було запропоновано вакантну посаду прибиральниці, однак вона відмовилася. ( а.с. 27).

Як слідує з акту № 2 від 31 серпня 2017 року ОСОБА_4 відмовилась ставити підпис про ознайомлення з наказом № 188-о/с від 31 серпня 2017 року ( а.с. 28)

Наказом № 190-о/с від 31.08.2017 року ОСОБА_4 була звільнена з займаної посади майстра виробничого навчання 04 вересня 2017 року у зв»язку із скороченням чисельності працівників. Як підставу зазначено зміни у штатному розписі, згода профспілкового комітету від 30.08.2017 року, акт про відмову від переведення на іншу роботу. ( а.с. 4)

Відповідно до акту від 04.09.2017 року № 3 ОСОБА_4 поставити підпис про ознайомлення з наказом № 190-о/с від 31.08.2017 року «Про звільнення ОСОБА_4.» та отримати трудову книжку відмовилась ( а.с. 29)

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно вимог ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеної у п.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Статтею 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності та враховуючи встановлені на їх підставі обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачем при звільненні ОСОБА_4 з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в повному обсязі були дотримані вимоги чинного трудового законодавства, а саме, ст.ст.40,43,49-2 КЗпП України, що свідчить про безпідставність та недоведеність позовних вимог.

При ухваленні рішення суд враховує, що наказ від 06 червня 2017 року № 16-о/д «Про зміни в штатному розписі коледжу та скорочення чисельності працівників», яким була скорочена та виведена із штатного розкладу підприємства посада майстра виробничого навчання, позивачем не оспорюється і вимоги про його скасування чи визнання недійсним у позовній заяві відсутні.

Разом з тим, жодних підстав для визнання вказаного наказу незаконним, безпідставним чи необґрунтованим судом не встановлено.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - Постанова N 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1ст. 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.3 ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

В п.1ч.1.ст.40 КЗпП зазначено, що трудовий договір за ініціативи власника або уповноваженого ним органу, може бути розірваний в разі скорочення чисельності або штату працівників. А так як, скорочення штату працівників без штатного розпису зробити неможливо, він є необхідним документом для звільнення працівників у зв'язкy з вказаними умовами.

Судом на підставі належних та допустимих доказів, зокрема з порівняльного аналізу оглянутих в судовому засіданні штатних розписів Рівненського кооперативного економіко- правового коледжу з 01.05.2017 року та з 06.06.2017 року встановлено факт проведення змін в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності працівників, а саме майстрів виробничого навчання ( а.с. 82-84,85-87)

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем надано суду докази затвердження штатних та внесення в них відповідних змін.

Таким чином, в судовому засіданні на підставі наданих та досліджених судом доказів, зокрема наданих штатних розписів Рівненського кооперативного економіко- правового коледжу встановлено, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці.

Встановлено, що в Рівненському кооперативному економіко- правовому коледжі були скорочені всі посади майстра виробничого навчання, доказів, які б підтверджували, що позивач ОСОБА_4 користувалась переважним правом на залишення на роботі позивачем суду не надано та в ході судового розгляду не здобуто.

Суд також приймає до уваги, що власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади ( інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. ( Правова позиція Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року по справі № 6-40цс15) .

Судом встановлено, що на підприємстві з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору існувала одна вакантна посада прибиральниці, яка була запропонована позивачу, проте остання відмовилась від запропонованої їй посади, що стверджується відповідним актом ( а.с. 5).

Доводи представника позивача, що вказана пропозиція була формальна є його припущенням і судом до уваги не приймається. Будь- яких доказів, що підтверджували наявність інших вакансій чи посад в коледжі, які могли бути запропоновані позивачу, представником позивача не надано та в ході судового розгляду не здобуто.

Доводи представника позивача проте, що в наказі від 06.06.2017 року № 16-о/д, жодним чином не персоналізовано ОСОБА_4 як працівника якого мають звільнити спростовані в ході судового розгляду, оскільки як зазначено вище, у даному наказі зазначено про попередження працівників коледжу про можливе наступне вивільнення відповідно до ст.49-2 КЗпП України згідно з додатком 1, а у додатку №1 до наказу була зазначена відомість попередження працівників про можливе наступне вивільнення, де зокрема, зазначено прізвище ОСОБА_4 ( а.с.73).

Спростовані в ході судового розгляду і доводи представника позивача, що відповідачем був пропущений термін в один місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації щодо розірвання трудового договору з позивачем 13.06.2017 року на підставі протоколу №5 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації коледжу , оскільки відповідачем було повторно взято згоду профспілкового комітету на розірвання трудового договору з ОСОБА_4 30.08.2017 року, про що свідчить витяг з протоколу № 7 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Рівненського кооперативного економіко- правового коледжу ( а.с.8), а звільнення особи було з 04.09.2017 року, тобто в межах строків передбачених ст. 43 КЗпП Украаїни

Таким чином, в судовому засіданні на підставі досліджених та оцінених судом доказів, встановлено, що відповідачем було повністю дотримано чинне трудове законодавство України при розірванні з ОСОБА_4 трудового договору, тому позовні вимоги суд визнає безпідставними та недоведеними, такими, що не підлягають задоволенню

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Рівненського кооперативного економіко- правового коледжу про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги через Рівненський міський суд до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Г.Кучина