АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2-3380/10 Головуючий суддя І інстанції Юр'єва А. М.
Провадження № 22-ц/790/1001/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцина В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 22 вересня 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У травні 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 28 лютого 2008 року в частині повернення кредитних коштів.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачами умов кредитного договору та договору поруки, останні допустили заборгованість, яка станом на 29 січня 2009 року становила 574 764,36 грн та яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2010 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» 574 764,36 грн. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 у рівних частках на користь ПАТ «ОТП Банк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 700,00 грн., витрати на ІТЗ у розмірі 120,00 грн., а всього 1820,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому посилався на те, що судом неповно з'ясовано обставини справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що згідно умов кредитного договору зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги. Судом не було досліджено чи направлялася така вимога з боку банку та вважає, що на час розгляду справи строк виконання зобов'язання, який встановлено п. 1.9.1 кредитного договору, не настав.

Справа слухається в апеляційному суді неодноразово.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2010 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2016 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 574 764,36 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк», суд першої інстанції виходив з положень статей 526, 527, 530, 553, 554, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України та тих обставин, що ПАТ «ОТП Банк» свої зобов'язання за кредитним договором № МL 705/137/2008 від 28 лютого 2008 року виконав, зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за вказаним договором станом на 29.01.2009 року утворилась заборгованість у розмірі 574 764 грн. 36 коп., яка складається з: основного боргу - 82188,22 швейцарських франків; відсотків - 3 177,05 швейцарських франків; пені -13 549,20 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 611 ЦПК України передбачені такі правові наслідки порушення зобов'язання

1. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір договором № МL 705/137/2008, на підставі якого Банком надано кредит в сумі 84 657,40 швейцарських франків строком до 25 лютого 2028 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, описаних у кредитному договорі. Кредит був наданий на споживчі цілі.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 28 лютого 2008року між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 8К 705/137/2008, за умовами якого ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання перед Кредитором відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору.

Згідно з умовами укладеного 28 лютого 2008 року договору поруки № SR 705/137/2008, ОСОБА_4 прийняв на себе зобов'язання відповідати перед банком в тому ж обсязі, що і ОСОБА_3

Відповідно до пункту 1.2 договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Пунктом 1.9.1 кредитного договору передбачено, що незважаючи на інші положення цього договору банк має право вимагати дострокове виконання боргових зобов'язань у цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником або поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведене позичальником протягом 30 календарних днів одержання ним відповідної вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з невиконанням основним боржником ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором 28 лютого 2008 року банком за вихідним номером 22-3-2/45503 від 09.12.2008р. було направлено на адресу позичальника досудову вимогу щодо дострокового виконання умов кредитного договору упродовж місячного терміну (а.с. 97,98). Однак вимоги банку, наведені у претензії, не були виконані у повному обсязі і заявлений у позові борг не погашений. Належних і допустимих доказів на спростування цього висновку суду першої інстанції відповідач всупереч свого процесуального обов'язку до суду не надав.

Після ухвалення оскарженого рішення, під час попереднього розгляду справи апеляційним судом 03 лютого 2016 року представник відповідача ОСОБА_3 та представник ПАТ «ОТРП Банк» надали до апеляційного суду копію договору купівлі-продажу права вимоги кредитного портфелю від 29.06.2010, з витягом із додатку № 1, в якому зазначено під № 435: ОСОБА_3, кредитній договір № МL 705/137/2008, а представник банку також надав - копію акту приймання-передачі кредитного портфелю і копію договору комісії від 29.06.2010 з витягом із додатку № 1 стосовно вказаного договору кредиту (а.с. 118-134).

Згідно до вказаних документів 29.06.2010 ПАТ «ОТП Банк» відступив право вимоги за вищевказаним договором кредиту ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і при цьому згідно до договору комісії має право діяти від свого імені в інтересах «ОТП Факторинг Україна», а саме: вчиняти правочини, пов'язані з обслуговуванням кредитного портфелю, включаючи, але не обмежуючись, зокрема, проводити претензійну роботу, ініціювати судове провадження та представляти інтереси у суді у разі, якщо боржники/поручителі не виконують або вчасно не виконують своїх зобов'язань за кредитними договорами та договорами поруки (пункт 3.2.3) (а.с. 128).

Тому, за наявності укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Факторинг Україна» договору комісії на умовах представництва кредитора від імені Банка колегія суддів вважає, що доводи представника відповідачів - ОСОБА_5 щодо відсутності у Банка права вимоги на момент винесення судового рішення або під час апеляційного провадження є безпідставними.

Крім того, відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У даному випадку кредитний договір не містить обов'язку кредитора про отримання згоди позичальника для заміни кредитора. Тому, за відсутності даних про виконання позичальником, основним боржником ОСОБА_3 або його поручителем, відповідачем ОСОБА_4, свого обов'язку первісному кредитору, рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості на його користь є законним і обґрунтованим. У подальшому ТОВ «Факторинг Україна» не позбавлена права в межах виконавчого провадження на підставі вказаного договору про уступку права вимоги (факторинг) здійснити заміну стягувача, визначеного за цим рішенням суду першої інстанції.

У ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд апеляційної інстанції, за недоведеністю, відхиляє доводи скарги про те, що договір кредиту був неукладений, а також що внаслідок не отримання ОСОБА_3 вимоги Банка про дострокове повернення кредиту, у нього не виникло такого зобов'язання, оскільки відповідно до умов п. 6.3 вказаного договору кредиту всі повідомлення, які направляються сторонами один одній вважаються поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або кур'єром за місцезнаходженням відповідної сторони (а.с. 7 на звороті). Згідно до супровідного листа до досудової вимоги Банка, ці вимоги ним були дотримані (а.с. 97). Укладений сторонами договір кредиту містить всі передбачені ст. 1054 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» істотні умови договору, які були у належній формі підписані сторонами. Цей договір на день розгляду справи судом є дійсним.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанцій; понесені апелянтом судові витрати по сплаті судового збору також не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 259, 268,367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 22 вересня 2010 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2018 року.

Головуючий суддя

Судді колегії