13 лютого 2018 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -
ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Позов мотивує тим, що 17 квітня 2004 року між нею, ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 129, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2.
Однак, останнім часом сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, на даний час відповідач проживає окремо. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Позивач стверджує, що відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають в сім'ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин. Протягом останнього часу відповідач матеріально не забезпечує свою сім'ю.
На даний момент подружжя спільного господарства не веде. Позивач вказує, на те, що за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Позивач також, стверджує, що відповідач на даний час вже має іншу сім'ю тому сенсу зберігати даний шлюб немає.
Окрім того, вказує, що відповідач зловживав та зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, його поведінка дуже часто була неадекватною та лякає як позивача так і їх спільну дитину.
Від шлюбу у подружжя народилася донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на вихованні та утриманні позивача.
З огляду на викладене ОСОБА_1 просить: розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 129, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2, залишити неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживати разом з матір'ю - ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на утримання неповнолітньої дитини, на її користь аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 (дві тисячі п'ятсот) грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття, а також стягнути з відповідача понесені нею всі судові витрати.
В судове засіданні позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. На адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_4, про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує повністю, заперечує проти надання строку для примирення, просить позов задовольнити.
Відповідач по справі в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав, про причини неявки не повідомляв.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, ст.280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2004 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 129, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2.
Від шлюбу мають спільну доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 17 вересня 2004 року (місце народження Угорська Республіка), яка на даний час перебуває на вихованні та утриманні матері.
Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально.
Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід розірвати.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).
Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно.
Так, позивач просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 (дві тисячі п'ятсот) грн. щомісячно до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 184 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частина 2 статті 184 СК України регламентує, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 1860 грн.
При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність відомостей про офіційне та постійне місце роботи та щомісячного доходу відповідача, відсутність відомостей у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні, стан здоров'я, матеріальне становище відповідача та матеріальне становище позивача та приходить до висновку, що є підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 гривень щомісячно, тому позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в цій частині.
При зверненні з позовною заявою позивачем, згідно доданої квитанції сплачено судовий збір в розмірі 640,00 грн., а тому з відповідача належить стягнути, на користь позивача вказану суму понесених судових витрат. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.
На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 223,258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 280-289 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.
Шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений 17 квітня 2004 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 129 - розірвати.
Неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати з матір'ю - ОСОБА_3.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації АДРЕСА_1) на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 (дві тисячі п'ятсот) грн. щомісячно починаючи з 13 жовтня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, 640 (шістсот сорок) грн. 00 (нуль) коп. - сплаченого нею судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави 640 (шістсот сорок) грн. 00 (нуль) коп. - судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В. Фазикош