Справа № 591/289/17
Провадження № 2/591/90/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Грищенко О.В., секретаря судового засідання Антипенко Н.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до заяви б/н від 21.05. 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. В подальшому кредитний ліміт змінювався. Оскільки відповідачем не були виконані належним чином прийняті на себе зобовязання за договором, станом на 31 грудня 2017 року утворилася заборгованість 42133 грн. 30 коп., а тому просить стягнути на свою користь борг по договору та судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не зявився про місце, день та час розгляду справи сповіщений належним чином. Від нього надійшла письмова заява про слухання справи в його відсутність та підтримання позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в письмових поясненнях послався на те, що позивачем не надано доказів щодо отримання ним коштів після збільшення кредитного ліміту, доказів про підписання ним памятки клієнта чи довідка про умови кредитування банком не надано. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, тому позичальник зобовязаний своєчасно вносити плату за користування грошима.

Як було встановлено під час розгляду справи, відповідно до договору № б/н від 21 травня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 7).

Згідно п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням позивача, і відповідач дав право позивачу в будь-який момент змінити ( зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 10-33).

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою",

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а самі надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

У звязку з цим, згідно розрахунку станом на 31 грудня 2016 року утворилася заборгованість у сумі 42133 грн. 30 коп., яка складається з:

2967,14 грн. - заборгованість за кредитом;

33063,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

3620,21 грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

1982,54 грн. - штраф (процентна складова).

Будь-яких доказів на спростування заборгованості з повернення тіла кредиту в розмірі 2967,14 грн., суду не надано.

Розрахунки щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафів, позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах і правилах надання банківських послуг та Тарифами банку.

Проте витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та зазначені умови і правила всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у звязку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.

Доводи відповідача в тій частині, що він не отримував кошти після збільшення кредитного ліміту в Приватбанку, не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються наданими позивачем доказами, а також і поясненнями самого відповідача про те, що він оформляв картку та погашав суму боргу по ній.

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом, а також заборгованості по процентам за користування кредитом суд зазначає наступне.

Статті 526,527,530 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Згідно зі ст. 1046,1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошей у термін і в порядку, передбаченими договором.

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, отриманий кредит не повернув, у звязку з чим у кредитора виникло право на захист своїх порушених прав.

Відповідач просив застосувати строк позовної давності щодо вимог про стягнення з нього штрафу та пені, оскільки останній платіж за кредитним договором був внесений ним 24.10.2013 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, тобто 06/15, позивач звернувся до суду з вимогами 19.012.2017, тобто строк позовної давності в частині стягнення кредитного ліміту та відсотків не пропущений, тому вимоги в частині стягнення кредитного ліміту в сумі 2967,14 грн. та відсотків в сумі підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитом суд зазначає наступне.

Згідно Умов та Правил строк погашення відсотків по кредиту та комісій - щомісячно за попередній місяць до 25-го числа.

Установлено, що відповідач ОСОБА_1 згідно розрахунку заборгованості останній платіж на кредитну картку здійснив у 24.10.2013 року, а в подальшому припинив оплату чергових платежів (а.с.84 зворотний бік).

Позивач звернувся до суду з позовом 19.01.2017.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають задоволенню в сумі 33063,41 грн.

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення пені та штрафів суд зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до ч. 2 п. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, позивачу стало відомо про те, що у встановлену кредитним договором дату відповідач не здійснив черговий платіж, 24.10.2013 року, отже з цієї дати необхідно відраховувати строк позовної давності.

Оскільки позивач звернувся з цим позовом до суду 19.01.2017 року, то найбільш наближена дата у розрахунку, з якої суд відраховує суму заборгованості за тілом кредиту та відсоткам (основним боргом) 24.10.2014 року.

Підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором в наступному розмірі: 2967,14 грн - заборгованість по кредиту, 33063,41 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом. Всього сума до стягнення складає 36030, 55 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити у звязку з пропуском строків позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1600 грн .

Керуючись ст.6-13, 81, 141, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) заборгованість за кредитним договором від 21.05.2010 року № б/н в сумі 36 030 гривень 55 коп., а також судові витрати в сумі 1 600 гривень 00 коп.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій і пені відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 20 лютого 2018 року.

Суддя О.В.Грищенко