Справа № 359/3722/17 Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/641/18 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 26 08.02.2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Коцюрби О.П., Лівінського С.В., із участю секретаря Тимошевської С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

28 квітня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом, де просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 65 444,22 грн., яка складається з 3 574,52 грн. - заборгованість за кредитом, 54 037,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 239,78 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. штраф ( фіксована частина ), 3 092,58 грн. - штраф ( процентна складова ), а також понесені судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між банком та ОСОБА_2 20 червня 2011 року був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого той отримав кредит в розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В порушення умов договору він своїх зобов'язань не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 28 лютого 2017 року складає 65 444,22 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відмовлено із посиланням на сплив строку позовної давності у відповідності до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 20 червня 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 підписали анкету-заяву ( а.с. 5 ).

Згідно її тексту зазначено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до правил та тарифів банківських послуг.

При цьому, ОСОБА_2 зобов'язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку та строки, які встановлені тарифами, умовами та правилами надання банківських послуг ( там же ).

Однак, анкета-заява, надана суду в копії, не містить суми кредитного ліміту у відповідній її графі.

Проте, 28 квітня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 1-2, 172 ), посилаючись на те, що відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання не виконував, унаслідок чого за правочином, як зазначає позивач, утворилася заборгованість у розмірі 65 444,22 грн. ( а.с. 3-4 ).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відмовлено за спливом строку позовної давності ( а.с. 179-188 ).

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», суд другої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору.

Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача і позивач не надав суду доказів, які б підтверджували ту обставину, що саме вони є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови та правила мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року ( справа №6-2320цс16 ).

Отже, враховуючи зазначене, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, а відтак - відсутні правові підстави для їх задоволення.

Згідно ж положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів про отримання відповідачем як кредитної картки, так і грошових коштів по ній, у відповідності до положення ст.ст. 58-60 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення.

Окрім іншого, в наданій копії анкети-заяви сторонами взагалі не було погоджено суму кредитного ліміту.

Разом з цим, суд першої інстанції, відмовляючи у позові з підстав пропуску строку позовної давності, не врахував ту обставину, що відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України із застосуванням строків позовної давності підлягає захисту лише порушене право, а тому висновок суду про відмову у позові з підстав пропуску строку давності не відповідає вимогам закону, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України захисту в судовому порядку підлягає порушене право особи, і лише при встановленні цього порушення, суд застосовує строк позовної давності.

У разі недоведеності порушення цього права в задоволенні вимог слід відмовити по суті.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки зазначеної правової підстави для відмови у задоволенні позову немає, виходячи із суті позовних вимог та встановлених обставин по справі.

Відтак, місцевий суд передчасно ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 11, 16, 526, 549, 610, 627, 628, 634, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 213-215 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, встановлені судом другої інстанції, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Крім цього, доводи апеляційної скарги, зокрема, про невірність застосування строку позовної давності, що відповідач отримав кредитний ліміт на кредитну карту в розмірі 4 000 грн. та нею користувався, у даному випадку та у силу викладеного судом апеляційної інстанції, не є підставою для задоволення як позовних, так і апеляційних вимог.

При цьому, надані позивачем розрахунок, анкета-заява, довідка, умови та правила, копія паспорта, фотокартка відповідача, виписка по рахунку ( а.с. 3-4, 5, 6, 7-30, 31, 84, 86-93,147-150, 196-203 ), на переконання апеляційного суду, також не свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог, і зокрема, про надання відповідачу грошових коштів на умовах зазначеного товариством правочину, оскільки вони не можуть бути віднесені до числа належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин у відповідності до положень ст.ст. 58-60 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення.

Окрім іншого, зазначені документи і, зокрема, анкета-заява, є копіями невідомого походження, а відтак не є належними та допустимими доказами у справі і за цих обставин.

Копіями невідомого походження, як зазначено в правових позиціях Верховного суду України, викладених у справах №6-57743св10, №6-29420св10, що є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставлення із оригіналом.

Таку можливість позивачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

При цьому, доводи, по суті, відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, зокрема, про обґрунтованість застосування строку позовної давності ( а.с. 217-223 ), з точки зору суду другої інстанції та з врахуванням викладеного, не є правовою підставою для відмови в задоволенні позову.

Разом з цим, суд погоджується із доводами відзиву про неправомірність посилання позивача на умови та правила, які не підписані відповідачем, що, зокрема, є правовою підставою, у даному випадку, для відмови в задоволенні позову.

Відтак, з точки зору суду другої інстанції, необхідно оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову за його необґрунтованістю у відповідності до вимог ст.ст. 374, 376 ЦПК України та на підставі положень ст.ст. 16, 638, 1046-1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-80, 263-265 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.П. Коцюрба

С.В. Лівінський