Справа № 569/1231/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю позивача-відповідача ОСОБА_1,

представника позивача-відповідача ОСОБА_2,

відповідача-позивача ОСОБА_3,

представника відповідача-позивача адвоката ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача-позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про поділ майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю, суд-

В С Т А Н О В И В:

Позивач-відповідач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, заявлені позовні вимоги обгрунтовує тим, що 20 лютого 1998 року було укладено шлюб між ним та ОСОБА_3, про що зроблено актовий запис № 154. Починаючи з 01 жовтня 2016 року вони разом не проживають, між ними склалися неприязні стосунки, відтак спільне проживання є не сумісним, не ведуть протягом вказаного періоду спільне господарство, відсутня спільна мета сім"ї, а відтак шлюб підлягає розірванню.

За час перебування в шлюбі ними було придбано певне майно, яке підлягає поділу як спільна сумісна власність подружжя по ? частині кожному, а саме:

- гараж АДРЕСА_5, вартістю 162 000,00 гривень;

- гараж АДРЕСА_6, вартістю 216 000,00 гривень;

- автомобіль марки MERСEDES - BENZ ML 350,номер шасі (кузов) - НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1, вартістю 290 000,00 гривень.

Зазначив, що квартира АДРЕСА_1 придбана за рахунок кредитного зобов'язання на придбання вказаного майна, яке було погашено за рахунок його особистих коштів та коштів його батька ОСОБА_6, а відтак дана квартира є його особистою приватною власністю.

Згідно уточнених позовних вимог також зазначив, що приміщення офісу по АДРЕСА_7 та транспортний засіб марки PORSHE CAYENNE 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 слід визнати його особистою приватною власністю.

В судовому засіданні позивач-відповідач, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, просять суд розірвати шлюб між позивачем-відповідачем та відповідачем-позивачем, зареєстрований Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 20 лютого 1998 року, актовий запис № 154,

- визнати за позивачем-відповідачем право особистої приватної власності: на квартиру АДРЕСА_8 /1поверх/; на автомобіль марки PORSHE CAYENNE 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2;

- визнати за позивачем-відповідачем право власності: на ? частину гаража АДРЕСА_9 на ? частину автомобіля марки MERSEDES - BENZ LM 350,номер шасі (кузов) - НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1;

- припинити право спільної сумісної власності сторін по справі на вище зазначені гаражі, вище зазначений автомобіль мерседес, вище зазначений автомобіль порше.

Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою відповідача-позивача ОСОБА_3 визнали частково, а саме в частині поділу по ? частині кожному гаража АДРЕСА_5 та гаража АДРЕСА_6., що стосується решти позовних вимог відповідача-позивача ОСОБА_3 пояснили, що вони не ґрунтуються на належних доказах, є безпідставними, а тому до задоволення не підлягають.

Відповідач-позивач, ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до позивача-відповідача ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю, який в судовому засіданні відповідач позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, в обґрунтування позовних вимог відповідача позивача пояснили суду, що за час шлюбу сторонами було набуто у спільну сумісну власність подружжя наступне майно:

- гараж АДРЕСА_5, вартістю 162 000,00 гривень;

- гараж АДРЕСА_6, вартістю 216 000,00 гривень;

- квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 90,5 кв.м., житловою площею 54,8 кв.м, вартістю 1 466 100 гривень.

- автомобіль марки MERСEDES - BENZ ML350,номер шасі (кузов) - НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1, вартістю 290 000,00 гривень, яке підлягає поділу в порядку, встановленому для поділу майна, що є спільною сумісною власністю.

Водночас, в період шлюбу було придбано у власність ? частину офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10, вартістю 1 125 000,00 гривень. Кошти на придбання, ремонт та переобладнання даного приміщення було надано відповідачу-позивачу її матір'ю, ОСОБА_7, а відтак дане офісне примішення є таким, що придбано за особисті кошти відповідача-позивача, тому за ОСОБА_3 слід визнати право особистої приватної власності на офісне приміщення. Додатково пояснили суду, що в зв'язку з тим, що в відповідача-позивача на утриманні перебуває неповнолітній син, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою збереження належного рівня його розвитку та матеріального забезпечення, в інтересах дитини, доцільним є відступлення від принципу рівності часток подружжя та виділення відповідачу-позивачу у власність, 2/3 частини квартири АДРЕСА_2.

Просять суд визнати за відповідачем-позивачем право власності: на ? частину гаража АДРЕСА_9 на 2/3 квартири АДРЕСА_11

Визнати за відповідачем-позивачем ОСОБА_3 право власності на ? частину офісного приміщення, що розташоване в АДРЕСА_12

Стягнути з позивача відповідача ОСОБА_1 на користь відповідача-позивача ОСОБА_3 ? частину вартості автомобіля марки MERСEDES - BENZ ML350,номер шасі (кузов) - НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1, в розмірі 145 000,00 гривень.

Позовні вимоги позивача-відповідача ОСОБА_1 визнали часткового, а саме в частині розірвання шлюбу із ОСОБА_1, поділу по ? частині кожному гаража АДРЕСА_5 та гаража АДРЕСА_6. визнали, що стосується решти позовних вимог ОСОБА_1, пояснили, що вони не ґрунтуються на належних, достовірних та допустимих доказах, а відтак до задоволення не підлягають. Також зазначили, що автомобіль марки PORSHE CAYENNE 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, був зареєстрований на ім'я відповідача-позивача, проте відповідач-позивач разом із позивачем-відповідачем ОСОБА_1 ще до звернення останнього до суду з позовом відчужили даний транспортний засіб, кошти розділили порівну, а відтак жодного спору щодо даного транспортного засобу між ними не існує.

Ухвалою суду за клопотанням представника відповідача-позивача, адвоката ОСОБА_4, до участі в розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача-позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. Представник Служби у справах дітей ОСОБА_5 в судовому засіданні подала до суду Акт огляду матеріально-побутових умов, з якого вбачається, що дійсно за адресою АДРЕСА_13, проживає ОСОБА_3 зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_8, дитині створені належні матеріально-побутові умови для розвитку та проживання. Представник Служби у справах дітей, ОСОБА_5, додатково суду пояснила, що спори про поділ спільного майна подружжя не віднесені до їх компетенції, а відтак на розгляд комісії Служби це питання не виносилося, жодних висновків по даному питанню не готувалося.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, показання свідка, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами 20 лютого 1998 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований в Рівненському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що зроблено актовий запис № 154. В шлюбі у сторін народилося двоє дітей, син ОСОБА_9, який на момент розгляду справи є повнолітнім, та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на момент розгляду справи є неповнолітнім. Починаючи з 01 жовтня 2016 року подружжя разом не проживає, між ними склалися неприязні стосунки, спільне господарство не ведеться.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні позивач-відповідач вказав, що він з ОСОБА_3 надалі перебувати в шлюбі не бажає. Аналогічну позицію в судовому засіданні висловила і відповідач-позивач ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін по справі, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, підтверджено поданими до суду доказами та випливає із пояснень сторін у справі та свідка, спільним майном подружжя є весь перелік майна, щодо якого заявлено спір, а саме -

- гараж АДРЕСА_5;

- гараж АДРЕСА_6;

- квартира АДРЕСА_1, загальною площею 90,5 кв.м., житловою площею 54,8 кв.м;

- автомобіль марки MERSEDES - BENZ LM 350,номер шасі (кузов) - НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1;

- ? частина офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 (І поверх).

Суд критично оцінює пояснення позивача-відповідача та його представника щодо заявленої позовної вимоги про визнання квартири АДРЕСА_3 особистою приватною власністю, оскільки факти та обставини, на які посилався позивач-відповідач у первісному позові не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, не були доведені суду належними, допустимими та достовірними доказами. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.06.2017 року, на яке посилався ОСОБА_1, скасовано рішенням апеляційного суду Рівненської області від 25.10.2017 року, яке повністю спростовує доводи позивача-відповідача проте-що спірна квартира придбана за його особисті кошти та кошти його батька. Що ж стосується наданих суду нотаріально посвідчених заяв-пояснень ОСОБА_6 та ОСОБА_10, то дані документи не можуть бути прийняті судом як належний, допустимий та достовірний доказ, оскільки пояснення, навіть нотаріально посвідчені, не є показами свідка та не можуть бути прийняті судом як доказ (ст. 76, ст. 90 ЦПК України).

Суд враховує також ту обставину, що уточнена позовна вимога ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності останнього на приміщення офісу по АДРЕСА_14 (І поверх) не підтверджена жодним належним та допустимим доказом, є голослівною, а відтак до задоволення не підлягає.

Суд враховує ту обставину, що між сторонами у справі відсутній спір щодо поділу автомобіля марки PORSHE CAYENNE 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2. Із пояснень відповідача-позивача ОСОБА_3 та її представника, що не спростовані належними та допустимими доказами з боку позивача-відповідача, вбачається що вказаний автомобіль відчужено подружжям разом ще до звернення ОСОБА_1 до суду із первісним позовом, а відтак дана позовна вимога до задоволення не підлягає.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показала суду, що у лютому 2008 року вона продала належну їй на праві власності квартиру по АДРЕСА_15 за 192 842,98 грн. В зв'язку із тим, що її дочка, ОСОБА_3, та зять, ОСОБА_1, мали намір придбати приміщення під офіс, вона всі кошти з продажу даної квартири передала їм. Як пояснювали їй діти, вони підшуковували приміщення, щоб придбати та розмістити там офісне приміщення для здійснення підприємницької діяльності, в подальшому вони їй пояснили, що за ці кошти було придбано квартиру по АДРЕСА_14 в м. Рівне, здійснено її ремонт та переобладнання в приміщення офісу, право на яке на даний момент оспорюється її дочкою у суді. Також зазначила в суді, що кошти від продажу квартири вона не отримувала, підписала договір купівлі-продажу у нотаріуса, а кошти відразу ж забрав ОСОБА_1 Оскільки на той час подружжя було в дуже добрих стосунках, у неї не виникало питань щодо доцільності використання даних коштів, вона була переконана, що вони підуть саме на придбання офісу і в разі необхідності діти зможуть їй їх повернути.

Суд критично оцінює пояснення відповідача-позивача ОСОБА_3 та їх представника щодо придбання офісного приміщення по АДРЕСА_16 (І поверх) за особисті кошти ОСОБА_3, оскільки дані пояснення не підтверджуються жодними належними документальними доказами, що могли б підтвердити наявність у ОСОБА_3 коштів та спрямування їх саме не придбання спірного приміщення.

Показання свідка ОСОБА_7 суд оцінює критично з точки зору доведення відповідачем-позивачем позовної вимоги про визнання права особистої приватної власності на приміщення офісу по АДРЕСА_7. Суд вважає доведеною ту обставину, що свідок ОСОБА_7 володіла коштами в сумі 192 842,98 грн., що були отримані від продажу квартири 29.02.2008 року. Також не оспорюється сторонами у справі той факт, що дані кошти були надані подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в тимчасове користування (без визначеного строку повернення) для розвитку підприємницької діяльності. Проте, дані свідчення не дають підстави вважати, що дані кошти були особистими коштами відповідача-позивача, ОСОБА_3 та не свідчить про те, що спірне приміщення офісу по АДРЕСА_7 було придбаний саме за її особисті кошти.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.2 ст.60 СК України, вважається,що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз'яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.2007 року зазначено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Зважаючи на ту обставину, що не заперечувалася в судовому засіданні ОСОБА_1, що неповнолітній син сторін у справі, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає з матір'ю, зважаючи на фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про можливість та доцільність відступлення від принципу рівності часток подружжя та виділення у власність ОСОБА_3, 2/3 частини квартири АДРЕСА_2.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

В зв'язку із тим, що ОСОБА_1 не надав своєї згоди на компенсацію ОСОБА_3 в грошовому еквівалентів вартості її частки у автомобілі марки MERСEDES - BENZ ML350, номер шасі (кузов) - НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 145 000,00 грн., кошти в даному розмірі на відповідний рахунок ОСОБА_1 не вносилися, зважаючи на вказані вище норми матеріального права, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_3 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації ? частини спірного автомобіля марки MERСEDES - BENZ ML350,номер шасі (кузов) - НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 145 000,00 грн. до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За вище викладених обставин первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя підлягає до часткового задоволення. В свою чергу зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про поділ майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю також підлягає до часткового задоволення

На підставі ст.ст. 57, 60, 61, 69-71, 105, 110, 112 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 88,1 41, 263, 264, 265, 268, 273, 354 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, місце проживання: 33000, АДРЕСА_4) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_4, місце проживання: АДРЕСА_17 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя задоволити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_4, місце проживання: АДРЕСА_17 до ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, місце проживання: 33000, АДРЕСА_4), третя особа на стороні відповідача-позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, м.Рівне вул.Поштова, 2) про поділ майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю задоволити частково.

Розірвати шлюб укладений 20 лютого 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований в Рівненському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 154.

Виділити у власність ОСОБА_11 -

1/2 частину гаража АДРЕСА_5;

1/2 частину гаража АДРЕСА_6;

1/3 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 90,5 кв.м., житловою площею 54,8 кв.м.;

1/2 частину автомобіля марки MERСEDES - BENZ ML 350,номер шасі (кузов) - НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1;

1/4 частину офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10.

В задоволенні позовних вимог про визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_3 та автомобіля марки PORSHE CAYENNE 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 - відмовити.

Виділити у власність ОСОБА_3 -

1/2 частину гаража АДРЕСА_5;

1/2 частину гаража АДРЕСА_6;

2/3 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 90,5 кв.м., житловою площею 54,8 кв.м.;

1/2 частину автомобіля марки MERСEDES - BENZ ML 350,номер шасі (кузов) - НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1;

1/4 частину офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10.

В задоволенні позовних вимог про визнання особистою приватною власністю 1/2 частини офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 - відмовити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на -

гараж АДРЕСА_5;

гараж АДРЕСА_6;

квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 90,5 кв.м., житловою площею 54,8 кв.м.;

автомобіль марки MERСEDES - BENZ ML 350,номер шасі (кузов) - НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1;

1/2 частину офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.