РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16500/17

пр. № 2/759/2717/18

30 січня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - П'ятничук І.В.,

при секретарі - Немировській А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Антрацитівського міськрайонного управління юстиції Луганської області Україна №95. Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на даний момент шлюб не розірвано. Відповідач у вихованні та утриманні дитини участі не бере, у добровільному порядку кошти не надає, не приймає іншої участі в матеріальному забезпечення дитини.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, вказуючи суду на обставини викладені в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Антрацитівського міськрайонного управління юстиції Луганської області Україна №95. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на даний момент шлюб не розірвано.

Звернутись до суду позивача змусила та обставина, що відповідач ОСОБА_2 взагалі не займається вихованням дитини, не надає кошти на її утримання та дитиною не цікавиться, позивач ОСОБА_1 не може забезпечувати самостійно дитину.

Суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають повному задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття,

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно матеріалів справи, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 02 листопада 2017 року.

З урахуванням наведеного, суд частково задовольняє позовні вимоги.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст.ст.4, 10, 76, 141, 264-265, 268, 273, 365 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнит.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 02 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя І.В.П'ятничук