Справа №242/1622/17
Провадження №2/242/68/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Пирогової Л.В., секретар судового засідання Клименко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.11.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 3300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», оскільки підписав анкету-заяву про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, таким чином між ним і банком укладено договір. Позичальник зобов»язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим за кредитним договором станом на 31.03.2017 року виникла заборгованість у розмірі 39214,39 грн., з яких заборгованість за кредитом - 3252,71 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 30428,29 грн.; заборгованість по пені та комісії - 3189,85 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна ставка) - 1843,54 грн.. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.11.2010 року у розмірі 39214,39 грн., а також судові витрати у розмірі 1600 грн. 00 коп.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.04.2017 року відкрито провадження по справі.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 02.06.2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю та стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором від 26.11.2010 року у розмірі 39214,39 грн.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14.07.2017 року зазначене заочне рішення суду скасовано справу призначено до судового розгляду в загальному порядку.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно з пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд даної справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині у якій вони не встановлюють нових обов'язків, скасовують чи звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання.

Відповідно до ч.ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України та враховуючи вимоги частини 3 статті 274 ЦПК України, з огляду на значення справи для сторін та обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, суд приходить до висновку про подальший розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.10.2017 року клопотання відповідача задоволено та у ПАТ КБ «Приватбанк» витребувано виписку по картковому рахунку та деталізований розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотках з урахуванням здійснених платежів по кредитному договору від 26.11.2010 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.11.2017 року клопотання відповідача задоволено та у ПАТ КБ «Приватбанк» витребувано інформацію щодо дії картки за кредитним договором від 26.11.2010 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 та інформацію щодо пролонгації договору та детальну інформацію по картковому рахунку за даним договором за період з 26.11.2010 року по 31.03.2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, зазначав, що ним сплачено кредит за даним кредитним договором у повному обсязі, просив застосувати позовну даність та відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню.

Даний висновок суду ґрунтується на наступному.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно анкети - заяви позичальника № б/н від 26.11.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 3300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку НОМЕР_2 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», про що свідчить його підпис на анкеті-заяві про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Таким чином, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 і банком укладено договір.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно п. 1.1.50. Умов та правил надання банківських послуг мінімальний обов'язків платіж - розмір зобов'язання клієнта, який щомісячно підлягає сплаті клієнтом у межах строку дії карти.

У пункті 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, за користування кредитом, наданий отримувачу, за наявності пільгового періоду, отримувач сплачує відсотки за пільговою ставкою 0,01 % річних у межах встановленого пільгового періоду по кожній платіжній операції.

Пунктом 2.1.1.12.3 зазначених Умов визначено, що погашення кредиту - поповнення картрахунку отримувача, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому і безготівковому порядку та зарахування банком на картрахунок отримувача, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Також, п. 2..1.12.4 Умов, визначено строки та порядок погашення кредиту (кредитного ліміту) по кредитним картам з установленням мінімального обов'язкового платежу, а також овердрафту, який виник по таких картках , наведений у пам'ятці клієнта/довідка про умови кредитування, яка є невідємною частиною.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

У порушення умов договору, відповідач зобов'язання належним чином не виконав у зв'язку з чим за кредитним договором станом на 31.03.2017 року виникла заборгованість у розмірі 39214,39 грн., з яких заборгованість за кредитом - 3252,71 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 30428,29 грн.; заборгованість по пені та комісії - 3189,85 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна ставка) - 1843,54 грн..

Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася.

В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконував свої обов'язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредит, але належним чином не виконував свої обов'язки за договором.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що ним повністю сплачено кредит за кредитним договором, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують виконання зобов'язання та узгоджуються із вимогами ст. 545 ЦК України.

Також суд звертає увагу на те, що згідно виписки по картковому рахунку НОМЕР_2 за період з 24.10.2008 року по 24.11.2017 року вбачається, що останнє зняття коштів з карткового рахунку відповідачем проводилось 11.05.2014 року, та на той час заборгованість складала 3294,87 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у порушення умов договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 31.03.2017 року виникла заборгованість у розмірі 39214,39 грн., з яких заборгованість за кредитом - 3252,71 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 30428,29 грн.; заборгованість по пені та комісії - 3189,85 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна ставка) - 1843,54 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 36,00 % на рік, далі процентна ставка була змінена, а саме з 01.01.2013 року позивач зменшив процентну ставку до 30,00%, а з 1 вересня 2014 року збільшив процентну ставку до 34,80% , та з 01 квітня 2015 року встановив її у розмірі 43,20%.

Пункт 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачає, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року, що всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року.

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Разом з тим, позивач не надав належних та допустимих доказів щодо підвищення з 1 вересня 2014 року процентної ставки до 34,80% та з 01 квітня 2015 року - 43,20%.

Також позивачем не доведено право в односторонньому порядку змінювати умови договору, зокрема підвищувати проценту ставку.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено підстави для нарахування відповідачу з 01.09.2014 року процентів за користування кредитом в розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік), а з 01.04.2015 року - 3,6% на місяць (43,20% на рік) відсутні. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати встановлену процентну ставку 2,5% щомісяця, що складає 30,00% річних, яку позивачем зменшено з 01.01.2013 року.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд виходить з наступного розрахунку: заборгованість по тілу кредиту становить 3252 грн. 71 коп., перемножується на 30% річних, отриманий результат ділиться на 360 днів, після чого результат множиться на кількість днів прострочення зобов'язання з 01 травня 2014 року по 31 березня 2017 року. Отриманий результат є розмір заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 2854 грн. 01 коп. ((3252,71 х 30%) : 360) х 1068 днів прострочки.

Додаємо до отриманої суми - суму нарахованих відсотків за період з 26.11.2010 року по 01.05.2014 року у розмірі 102 грн. 48 коп.

Таким чином, розмір заборгованості по відсотках за період з 26.11.2010 року по 31.03.2017 року складає 2956 грн. 49 коп.

На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Що стосується клопотання відповідача щодо застосування позовної даності суд виходить з наступного.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Судом встановлено, що відповідно до пунктів 1.1.50, 2.1.1.2.1.1 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Застосування строку позовної давності по платіжним картам роз'яснено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року, справа №6-14цс14.

Так, згідно довідки, виданої позивачем строк дії карти визначено до 09/14, тобто до вересня 2014 року, останній платіж відповідачем здійснено 26 травня 2014 року.

Виходячи з аналізу норм ст..ст. 256, 261, 267 ЦК України, роз'яснень викладених у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року, та враховуючи те, що позивач звернувся до суд із відповідним позовом 24.04.2017 року, а строк дії картки визначено до вересня 2014 року, з урахуванням цих обставин, суд дійшов висновку, що позивач скористався своїм правом та звернувся до суду із позовом в межах позовних вимог, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3252 грн. 71 коп. та заборгованості по відсотках у розмірі 2956 грн. 49 коп. за період з 26.11.2010 року по 31.03.2017 року ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості по пені та комісії у розмірі 3189,85 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна ставка) у розмірі 1843,54 грн., суд зазначає наступне.

Згідно наданого позивачем розрахунку та виписки по карточному рахунку за кредитним договором від 26.11.2010 року, нарахування комісії не вбачається, також у позовній заяві позивачем не визначено правову природу, порядок нарахування, та розмір комісії, а тому суд не вирішує питання щодо її стягнення.

Судом встановлено, що позивачем здійснювалось нарахування заборгованості по пені у період з 01.07.2014 року по 31.03.2017 року на загальну суму 3189,85 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна ставка) у розмірі 1843,54 грн..

Згідно положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., якою введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями.

Згідно вказаної статті на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1. зареєстрований у АДРЕСА_1, тобто населеному пункті, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція.

З огляду на викладене та враховуючи положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені та штрафів за несвоєчасне повернення кредиту, за період з 14.04.2014 р. по 31.03.2017 р., на загальну суму 5533,39 грн. задоволенню не підлягають.

Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.11.2010 року підлягають частковому задоволенню, та з відповідача необхідно стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 6163 грн. 24 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3252 грн. 71 коп., заборгованості по відсотках у розмірі 2956 грн. 49 коп. .

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 1600 грн. 00 коп. покласти на відповідача, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. З урахуванням вказаних вимог закону з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 256 грн. 00 коп. (6163,24/39214,39)*100%=16%; 1600*16% =256,00 грн.).

Керуючись ст. ст. 12,13,81,259,258,263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (), знаходиться за адресою: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, б.1Д, заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.11.2010 року у розмірі 6163 (шість тисяч сто шістдесят три) грн. 24 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3252 (три тисячі двісті п'ятдесят дві) грн.. 71 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2956 (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят шість) грн..49 коп. та судові витрати у розмірі 256 (двісті п'ятдесят шість) грн.00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 15 лютого 2018 року.

Суддя Л.В.Пирогова