АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 22-ц/791/190/2018 Єдиний унікальний номер справи: 662/916/17
Головуючий в І інстанції Тимченко О.В.
Доповідач Приходько Л.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Колісниченка А.Г.,

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 29 листопада 2017 року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

16 травня 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 16 березня 2007 року між АТ «Ощадбанк», найменування якого змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №69, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21% річних строком на 36 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 15 березня 2010 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором в цей же день між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №69 від 16 березня 2007 року та ОСОБА_4 договір поруки №69-а від 16 березня 2007 року, за умовами яких поручителі зобов'язуються перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №69 від 16 березня 2007 року, а також додатковими угодами до нього. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за умовами Договору виникла заборгованість, яка станом на 27 квітня 2017 становить - 5434,57грн., з яких: 3981,37грн. - заборгованість за кредитом, 1453,20грн.- пеня за несплату основного боргу. Зважаючи на викладене позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 69 від 16 березня 2007 року у розмірі 5434,57грн. та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 29 листопада 2017 року у задоволені позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Під час розгляду справи представник ПАТ «Державний ощадний банк України» Щепаняк Ю.М. апеляційну скаргу підтримала за обставинами викладеними у скарзі. Просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили.

В силу вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, 16 березня 2007 року між АТ «Ощадбанк», найменування якого змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №69, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21% річних строком на 36 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 15 березня 2010 року (п.п. 1.1., 1.2. Кредитного договору) (а.с.28-29).

Відповідно до п. 6.7 вказаного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов'язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, 16 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №69. В той же день між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки №69-а. За умовами договорів поруки поручителі, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, зобов'язалися перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником, ОСОБА_2, зобов'язань за кредитним договором №69 від 16 березня 2007 року (п. 1.1 Договорів поруки).

Умовами договорів поруки визначені підстави припинення поруки, зокрема, порука припиняється, якщо банк протягом трьох місяців з дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явить позову до поручителя (п.5.6 Договорів поруки).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за умовами Договору виникла заборгованість, яка станом на 27 квітня 2017 року становить - 5434,57грн., з яких: 3981,37грн. - заборгованість за кредитом, 1453,20грн.- пеня за несплату основного боргу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позов пред'явлено зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи сторони кредитних правовідносин, ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2, укладаючи кредитний договір, визначили строк виконання зобов'язання - 15 березня 2010 року.

Після спливу строку виконання зобов'язання, встановленого договором, ОСОБА_2, відповідно до наданих позивачем відомостей, неодноразово здійснювала платежі на погашення боргу. Останній платіж здійснено ОСОБА_2 22 листопада 2013 року.

Отже, відповідно до вимог частин першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності перервався 22 листопада 2013 року, у зв'язку зі здійсненням платежу Боржником на погашення боргу за кредитним договором. За правилами частини третьої статті 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності розпочався заново.

Отже, відповідно до умов договору (п.6.7), згідно яких позовна давність збільшена до трьох років для всіх грошових зобов'язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами договору, Банк мав звернутися з позовом до боржника протягом трьох років від дати, переривання позовної давності, тобто з 22 листопада 2013 року.

Проте банк звернувся до суду з позовною заявою лише 16 травня 2017 року (а.с.51).

Представником ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , 07 вересня 2017 року, до винесення судом рішення, заявлено про застосування позовної давності (а.с.75).

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо спливу позовної давності, апелянт зазначив, що за умовами кредитного договору сторони збільшили позовну давність до трьох років для всіх грошових зобов'язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), а тому, на думку позивача, позовна давність у правовідносинах між сторонами становить 6 років.

Колегія суддів з такими доводами погодитися не може. Так, відповідно п. 6.7 Кредитного договору, укладеного між банком та ОСОБА_2 сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов'язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами договору.

Отже зі змісту вказаних умов договору вбачається, що сторони домовилися, що позовна давність для всіх грошових зобов'язань позичальника , що передбачені умовами договору, у тому числі повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо становить три роки. Підстави вважати, що сторони за домовленістю встановили позовну давність у шість років відсутні.

Крім того, за правилами ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Частинами третьою, четвертої статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що до винесення судом першої інстанції рішення, однією із сторін спору, а саме представником відповідача ОСОБА_3, заявлено про застосування позовної давності, доводи апелянта про те, що суд помилково застосував строк позовної давності до іншого відповідача, а саме ОСОБА_2, не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до зазначених вище вимог закону для застосування судом позовної давності достатньо заяви сторони у спорі, та не вимагається наявність заяв від всіх учасників спору.

Отже висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ПАТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, є правильним.

Суд з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк» відхилити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 05 лютого 2018 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

А.Г. Колісниченко