Справа № 461/5144/17
Провадження № 4-с/461/3/18
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2018 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові скаргу ОСОБА_2, за участю заінтересованих осіб Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_3 про скасування постанови та зобовязання до вчинення дій

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 27.04.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню №47312905, зобовязати державного виконавця відновити провадження та провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавчий лист №461/1576/13-ц, виданий Галицьким районним судом м.Львова 10.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь заявника заборгованості у розмірі 389409,86 доларів США та 3441,00 грн. судового збору. 27.04.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. У постанові зазначено, що у боржника відсутні кошти та майно, на яке згідно закону можна накласти стягнення і здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувач вважає неправомірними. Просить скаргу задоволити.

У судове засідання заявник та його представник не з'явилися, однак від представника заявника адвоката ОСОБА_4 через канцелярію суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити за відсутності ОСОБА_2 та його представника.

Державний виконавець та заінтересована особа боржник ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Тому суд, враховуючи вимоги ст.450 ЦПК України, вважає за необхідне проводити розгляд даної справи без участі державного виконавця та заінтересованої особи.

Відповідно до ст.229 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими для виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження № 47312905 з примусового виконання виконавчого листа № 461/1576/13-ц, виданого 10.04.2015 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 389409,86 доларів США та 3441,00 грн. судового збору.

27 квітня 2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», яку оскаржує заявник.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, підставою її винесення є встановлена державним виконавцем при примусовому виконанні вказаного виконавчого документу відсутність у боржника іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, та безрезультатність здійснених державним виконавцем заходів щодо розшуку такого майна.

Згідно з п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В силу ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 вказаної статті передбачено права та обов'язки виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік дій, які виконавець має право та зобов'язаний вчиняти.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що застосована державним виконавцем норма закону, у даному випадку є передчасною, оскільки це суперечить вимогам ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові до виконання.

При цьому, виконавцем не було вжито заходів щодо звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; виклику боржника з приводу виконавчого документа, що перебуває у виконавчому провадженні; накладення стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; отримання від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звернення до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням та інших дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», що свідчить про неповноту вчинення виконавцем дій у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» за період з часу відкриття виконавчого провадження до часу повернення виконавчого документу стягувачу.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не вжито достатньо заходів для примусового виконання рішення, отриманої виконавцем інформації не достатньо для однозначного висновку про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Таким чином у суду є підстави вважати, що оскаржувана постанова була винесена передчасно.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними та зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Встановлені судом обставини є підставами для задоволення скарги, зокрема, необхідно скасувати постанову, оскільки дії державного виконавця у зв'язку із винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 квітня 2017 року не відповідають чинному законодавству та порушують права заявника (стягувача) на одержання від боржника стягнутих з нього за судовим рішенням коштів.

Що стосується вимоги заявника про зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження, суд вважає, що у цій частині скарги необхідно відмовити.

Зокрема, згідно ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Дана норма закону є імперативною, і не відноситься до дискреційних повноважень виконавця, а тому скасування судом постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не потребує прийняття рішення про зобов`язання виконавця відновити виконавче провадження.

Таким чином, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 18, 37, 41, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.258, 260, 261, 352, 354, 447-451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

скаргу ОСОБА_2, за участю заінтересованих осіб Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_3 про скасування постанови та зобовязання до вчинення дій задоволити частково.

Постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5 від 27 квітня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 47312905 скасувати.

У задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області протягом пятнадцяти днів з моменту її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Зубачик Н.Б.