АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач у суді апеляційної інстанції -
№ 22-ц/796/628/2018 БорисоваО.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року місто Київ

справа №759/16571/16-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенеця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ВепрейчукОксани Іванівни про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32270343 від 08 листопада 2016 року (номер запису про право власності 17333385 від 08 листопада 2016 року) про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1.

В мотивування вимог посилався на те, що 14 червня 2014 між ним та ОСОБА_5 укладено договір позики, згідно якого остання передала у його власність грошові кошти у розмірі 351608 грн., що еквівалентно 30000 доларів США.

Вказував, що того ж дня між ним та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1.

08 жовтня 2014 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено додаткові угоди до договору позики та договору іпотеки, за умовами яких, позичальник зобов'язався повернути позикодавцю грошові кошти у розмірі 647500 грн., що еквівалентно 50000 доларів США.

Зазначав, що 12 жовтня 2016 року він отримав від ОСОБА_5 повідомлення про порушення основного зобов'язання, в якому остання вимагала виконання порушеного зобов'язання у строк не менше ніж 30 днів та попереджувала про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Проте позивачу стало відомо, що 08 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та спірна квартира була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_5

Посилаючись на те, що реєстраційні дії державного реєстратора вчинені з порушенням закону, оскільки приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ВепрейчукО.І. не пересвідчилась у дотриманні вимог чинного законодавства та наявності для цього правових підстав, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О.І. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішеннямсуду першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення та постановити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що правовою підставою для реєстрації права власності відповідача на спірне нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є застереження в договору іпотеки квартири від 14 червня 2014 року №1369, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та за своїми правовими наслідками передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Вказував, що у зв'язку з настанням обставин, зазначених у п.п.5.1, 5.2 цього договору (невиконання зобов'язань за договором позики), ОСОБА_5 цінним листом було надіслано позивачу повідомлення від 10 жовтня 2016 року б/н, згідно якого остання вимагала виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попереджувала про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Зазначав, що вимогами Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, а також документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Посилався на те, що ні нотаріусом, ні судом під час ухвалення рішення від 08 листопада 2017 року не було враховано вищезазначені вимоги постанови №1127, оскільки повідомлення від 10 жовтня 2016 року з вимогою усунення порушення основного зобов'язання було отримано позивачем 12.10.2016 року, в той час, як державну реєстрацію квартири за ОСОБА_5 відповідач здійснив 08 листопада 2016 року (а не 12 листопада 2016 року), тобто, до завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем вимоги.

Крім того вказував, що враховуючи дану вимогу, 03 листопада 2016 року ОСОБА_2 надіслав відповідь, згідно якої з метою припинення основного зобов'язання та повернення позики, останній погоджується погасити наявну заборгованість в сумі, що є еквівалентом 50000 доларів СПІА. Для цього просив вказати, яким чином - готівкою або на рахунок, передати/перерахувати гроші позикодавцю. У зв'язку із такими обставинами, ОСОБА_2 також просив не здійснювати відчуження предмету іпотеки.

Зазначав, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32270343 від 08 листопада 2016 року (номер запису про право власності 17333385 від 08 листопада 2016 року) прийняте не на підставах та не у спосіб визначені чинним законодавством України, оскільки відповідач не встановив відповідність поданих ОСОБА_5 документів вимогам законодавства.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від представника позивача надійшла заява, в якій останній просить апеляційну скаргу задовольнити та розглядати справуу його відсутність та у відсутність позивача.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутностіосіб, які не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаний висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14 червня 2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір позики, згідно якого остання передала у власність позичальника грошові кошти у розмірі 351608 грн., що еквівалентно 30000 доларів США.

14 червня 2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1.

08 жовтня 2014 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено додаткові угоди до договору позики та договору іпотеки, за умовами яких, позичальник зобов'язався повернути позикодавцю грошові кошти у розмірі 647500 грн., що еквівалентно 50000 доларів США.

Відповідно до п.5.5. договору іпотеки квартири задоволення вимог іпотекодержателя у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов'язання за цим договором або договором позики у встановлений іпотекодержателемстрок, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки.

Згідно з п.5.5.1. вказаного договору у відповідності до ст.36 Закону України «Про іпотеку»цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може: згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» задовольнити забезпечені іпотекою вимоги іпотекодержателя за договором позики шляхом набуття права власності на предмет іпотеки В цьому випадку цей договір (застереження п.5.5.1) є правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Додатково укладати договір про задоволення вимог іпотекодержателя не потребується (п.5.5.1.1. договору).

Цим же пунктом договору іпотеки квартири визначено, що рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібно.

Вказаним пунктом договору іпотекодавець засвідчив, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки за рішенням іпотекодержателя та що достатньою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки.

Згідно з ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити своївимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.35 вказаного Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення ч.3 ст.36 Закону передбачає, що відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Згідно з ст.37 Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктом 61Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно з п.1 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції чинній на час вчинення нотаріальної дії державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

У п.1.1. договору іпотеки квартири визначено, що відповідно до п.п.2.1 договору позики іпотекодавець зобов'язаний повернути позику до 13 червня 2015 року.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором позики у встановлені строки, 23 грудня 2015 року ОСОБА_5 вручила ОСОБА_2 нотаріально посвідчене повідомлення про порушення основного зобов'язання, в якому вимагала відповідності до ст.35 Закону України «Про іпотеку» виконати порушене зобов'язання не менш ніж у тридцятиденний строк та попередила, що у разі не виконання даної вимоги вона в праві розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» та п.5.5.1.1. договору іпотеки квартири від 14 червня 2014 року (а.с.63).

У вказаному повідомленні від 23 грудня 2015 року ОСОБА_2 своїм підписом підтвердив, що йому відомо про вимогу іпотекодержателя щодо необхідності виконання основного зобов'язання за договором позики.

08 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О.І. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки квартири серія та номер 668 від 14 червня 2014 року (а.с. 7-10).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О.І. надала належну оцінку договору та окремим його положенням, які повністю відповідали закону України «Про іпотеку», в тому числі ст.ст.35-37 вказаного закону, прийнявши від ОСОБА_5 відповідну заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки, а також повідомлення про порушенням основного зобов'язання, враховуючи пропущений 30 денний термін для виконання основного зобов'язання та враховуючи підпис позивача на вказаному повідомлені про неможливість виконання вимог іпотекодержателя правомірно провела державну реєстрацію, а саме перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця ОСОБА_2 до іпотеко держателя ОСОБА_5

Державна реєстрація відповідачем була проведена на підставах та у спосіб визначений чинним законодавством України, а тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не встановив відповідність поданих ОСОБА_5 документів вимогам законодавства спростовуються вищенаведеним.

Посилання апелянта на неврахування нотаріусом та судом вимог постанови №1127, оскільки повідомлення про порушення основного зобов'язання було направлено на його адресу 10 жовтня 2016 року та не додержання відповідачем тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем вимоги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки після вручення позивачу 23 грудня 2015 року повідомлення про порушення основного зобов'язання пройшло більше ніж тридцять днів для його виконання. А, відтак направлення другого повідомлення 10 жовтня 2016 року не свідчить про порушення відповідачем Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127та ст.ст.35, 37 Закону України «Про іпотеку».

Доводи апелянта про неврахування судом того, що 03 листопада 2016 року ОСОБА_2 надіслав лист ОСОБА_5, в якому вказував, що він готовий виконати зобов'язання, колегія суддів відхиляє, оскільки направлення листа не свідчить про те, що особа дійсно вчинила дії на виконання умов договору позики.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: