Провадження № 2/641/334/2018 Справа № 641/7716/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Фанда О.А.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и в:

15 листопада 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_5 на її користь грошові кошти в сумі 164322,32 грн.

30 серпня 2017 року державним виконавцем МВДВС по Основянському та Слобідському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківський області відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно ОСОБА_5, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та транспортні засоби.

25 вересня 2017 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за заявою ОСОБА_5 заочне рішення від 31 березня 2017 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

29 вересня 2017 року за заявою ОСОБА_5 державним виконавцем МВДВС по Основ»янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківський області виконавче провадження закінчене та скасовано арешт майна боржника.

Цього ж дня ОСОБА_5 подарував все належне йому майно своїй матері ОСОБА_6, в тому числі й квартиру АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що укладений договір є фіктивним, оскільки укладений ОСОБА_5 з метою ухилення від виконання рішення суду, позивачка просила: визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував. При цьому посилався на те, що оспорюваний договір відповідає вимогам цивільного законодавства, його не можна кваліфікувати як фіктивний. Юридичні наслідки після укладення договору дарування досягнуті, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_6 Більш того, остання завжди проживала у спірній квартирі і до 2011 року була її власником. 16 листопада 2011 року ОСОБА_6 подарувала квартиру своєму сину ОСОБА_5 Крім того, ОСОБА_4 не надано доказів, підтверджуючих порушення її прав та законних інтересів у зв'язку з укладеним договором дарування квартири.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 29 вересня 2017 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 договір дарування, зареєстрований в реєстрі за №1250, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, за яким безоплатно передав у власність ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Договір дарування є одностороннім правочином, який за загальним правилом не створює будь-яких обов'язків для обдаровуваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Цивільним Кодексом передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких угода може бути визнана недійсною.

Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 з 2005 року була власником квартири АДРЕСА_2, а 16 листопада 2011 року ОСОБА_6 подарувала вказану квартиру своєму сину ОСОБА_5 (а.с. 127).

При цьому ОСОБА_6 з 2005 року постійно проживала та продовжує проживати за вказаною адресою, що підтверджується довідкою з місця проживання від 22 вересня 2017 року дільниці № 22 КП «Жилкомсервіс» (а.с. 129).

Відповідач ОСОБА_5 у вказаній квартирі не проживає та не зареєстрований.

29 вересня 2017 року ОСОБА_5 подарував зазначену квартиру своїй матері, яка постійно з 2005 року в ній проживає.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Отже, вказана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України).

З матеріалів справи вбчається, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року позовні вимоги ТОВ «Сподобівка», ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів залишені без задоволення.

За змістом ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, на підтвердження порушення її прав та законних інтересів у зв'язку з укладеним відповідачами вказаного договору дарування. Обставини, на які посилалася ОСОБА_4 в своєму позові не знайшли підтвердження під час судового розгляду, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81,259,263267,352,354 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 234 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 (ІН НОМЕР_1) місце проживання: 61002 АДРЕСА_3) до ОСОБА_5 (ІН НОМЕР_2) місце проживання: 61100 АДРЕСА_4, ОСОБА_6 (ІН НОМЕР_3), місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації права власності залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 22 лютого 2018 року.

Суддя: ОСОБА_8