Справа №468/1553/17-ц 06.02.2018
Провадження №22-ц/784/310/18
Провадження №22-ц/784/310/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 лютого 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 468/1553/17-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення, яке постановив Баштанський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Муругова Віталія Васильовича о 15 годині 28 хвилині у приміщенні цього суду 01 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2017 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що у 1996 р. придбала у відповідача житловий будинок загальною площею 71,7 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1. В 1999 році ОСОБА_2 вселилася до вказаного будинку й проживає в ньому по даний час без реєстрації. Під час придбання у відповідача вказаного будинку договір купівлі-продажу між позивачем та ОСОБА_3 у письмовій формі укладено не було та право власності позивача на вказаний будинок не реєструвалося.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що оформити право власності на будинок ОСОБА_2 не має можливості, оскільки відсутні будь-які правовстановлюючі документи на нього, а місцеперебування відповідача їй не відомо, позивачка просила визнати за нею право власності на зазначений будинок, а саме: погріб під літерою Б, басина під цифрою І, водопровідний кран під цифрою - ІІ, ворота з хвірткою № 1, огорожа № 2,3.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Відповідач до суду не з'явився та заперечень проти позову не надав.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2017 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, а тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановив суд, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 1995 р. задоволено позов ОСОБА_3, визнано дійсним договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, за яким ОСОБА_3 купив вказаний будинок.

В 1996 році між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 була досягнута усна домовленість про купівлю в останнього житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, на підставі якої, як стверджує позивач, вона сплатила відповідачу грошові кошти за вказаний будинок та почала проживати у вказаному будинку. Договір купівлі-продажу між сторонами у письмовій формі укладено не було та право власності позивача на вказаний будинок не реєструвалося.

Згідно з реєстраційним написом КП Баштанське РБТІ право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 24 жовтня 1996 р. було зареєстровано за ОСОБА_3

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

Як роз'яснено у пунктах 9,11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно з положеннями ст.ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Одночасно з цим право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння.

Крім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, договір), а сторона посилається на строк набувальної давності, - то така сторона обрала невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Наведене свідчить про те, що для визнання права власності за набувальною давністю необхідно одночасно наявність, з одного боку, добросовісності володіння (коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності), з іншого - відсутність у володільця титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Оскільки зі змісту позовної заяви, заявлених позовних вимог вбачається, що позивачу відомо, що спірний будинок є власністю іншої особи, і як на підставу своїх вимог позивач посилається саме на наявність цивільно-правового договору між власником та нею, таке виключає можливість визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а тому суд вірно відмовив у позові.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на помилковому тлумачення норм права, що регулюють підстави набуття права власності в порядку набувальної давності, суперечить вище наведеним висновкам, а тому не заслуговують на увагу, оскільки саме наявність, як вважає позивач, договірних правовідносин з відчуження спірного жилого будинку між нею та відповідачем, обізнаність позивача про наявність зареєстрованого права власності на це майно за відповідачем є перешкодою для набуття права власності на будинок за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

____________________________________________

Повний текст постанови виготовлений 06 лютого 2018 року