Провадження № 2/522/591/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря - Шевчик В.І.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участі третьої особи Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради , про визначення права власності на спадкове майно за законом

ВСТАНОВИВ:

Позивач в липні 2017р. звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради, за участі третьої особи Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визначення права власності на спадкове майно за законом щодо майна померлого померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, на квартиру під АДРЕСА_1 загальною площею 28,4 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2, яка є матір'ю позивача, належала на праві власності квартира АДРЕСА_1. За заявою позивача 17.01.2017 року Приватним нотаріусом Ткаченко І.В. Одеського міського нотаріального округу відкрито спадкову справу № 1/2017 про прийняття спадщини за законом. Позивачці відмовили видавати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки був втрачений правовстановлюючий документ на квартиру. Позивачка вказує, що оскільки, вона вчинила всі можливі заходи для прийняття спадщини, але нотаріус все рівно відмовляє у вчинені нотаріальних дій, то вона вимушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 07.07.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано термін 5 днів для усунення недоліків позовної заяви.

Позивачка усунула недоліки та ухвалою суду від 07.09.2017 року відкрито провадження по справі та призначено попереднє судове засідання на 25.09.2017 року.

Ухвалою суду від 25.09.2017 року витребувано спадкову справу по даній цивільній справі для повного, всебічного розгляду справи та прийняття законного рішення. Протокольною ухвалою суду відкладено розгляд справи на 23.10.2017 року.

Ухвалою суду від 23.10.2017 року витребувано від КП «Бюро технічної інвентаризації» копії документів, які стали підставою для реєстрації права власності.

Ухвалою суду від 23.10.2017 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні 28.11.2017 року.

У судовому засіданні 28.11.2017 року ухвалено залучити до участі у справі у якості третьої особина боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору - Управління юридичного департаменту ОМР на боці відповідача без самостійних вимог, щодо предмету спору та відкладено розгляд справи на 06.02.2018 року.

28.11.2017р. позивачка також в судовому засіданні надала свої пояснення, якими підтримала повністю позов з викладених підстав та просила його задовольнити. При цьому пояснила, що померла є її матір'ю ОСОБА_5 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, яку вона поховала, вона є єдиною дочкою, оскільки її брат помер 9 років тому. Проте документів на квартиру в оригіналі вона не знайшла, тому вимушена звертатись до суду з позовом.

У судове засідання ОСОБА_1 не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, надавали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Представник третьої особи 24.01.2018р. надав суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.105).

У відповідності до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вбачає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи, які були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 16.09.1965 року та свідоцтвом про одруження НОМЕР_3 від 05.12.1987 року.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про смерть НОМЕР_4, зареєстроване Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, актовий запис № 9270.

З витребуваних у КП « БТІ» Одеської міської ради документів, що надійшли до суду 11.12.2017р. (а.с.57-61, 97-101) вбачається, ОСОБА_5 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 загальною площею 28,4 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 31.05.1993 року, посвідчене Одеським станкобудівельним виробничим об'єднанням, згідно розпорядженням (наказу) від 31.05.1993 року № 19.

В матеріалах справи наявний технічний паспорт на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_5, з якого вбачається що це квартира житл пл.. 14,4 кв.м., заг. пл.. 28,4 кв.м.

Довідка з домової книги наявна у матеріалах справи (а.с.77), підтверджує посилання позивача, що ОСОБА_5 проживала в вищезазначеній квартирі з 1985 по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1.

З витребуваної судом копії спадкової справи щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_1 17.01.2017 року звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. з заявою, згідно якої просила видати їй Свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1. (а.с.73), приватний нотаріус відкрила спадкову справу за № 1/2017. Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_5 НОМЕР_5. ОСОБА_3 одружилась згідно свідоцтво про шлюб 05.12.1987р. та змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Приватний нотаріус ОМНО Ткаченко І.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що свідчить постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії від 04.07.2017 року.

Спадкоємців ОСОБА_5, крім позивачки, судом при розгляді справи не встановлено.

Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином суд приходить до висновку що позивачка є спадкоємицею першої черги спадкування.

У відповідності до положень ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до положень частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк.

Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 за законом першої черги, звернулась у встановленому законом порядку та строк з заявою на отримання спадщини, отримала відмову нотаріуса у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, суд приходить до висновку, що у позивача має право на судовий захист його законних прав та інтересів щодо права власності в контексті ст..1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та позов є обгрнутованим.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 5 ЦПК).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності».

Суд вбачає, що позивач вправі на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (невизнаного) права, оскільки позбавлений правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом.

У відповідності до п. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У силу ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність позову та про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки квартира належала на праві власності матері заявниці, а позивачка є єдиною спадкоємицею.

Відповідно до ст.. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст.ст. 10, 15-16, 319, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1221-1223, 1258, 1261, 1268-1270, ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 78, 76-81, 89, 142, 210, 211, 223, 247, 258, 259- 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участі третьої особи Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради , про визначення права власності на спадкове майно за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце проживання 65020 АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, заг. пл. 28,4 кв.м., з яких житлова площа - 14,4 кв.м..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII Перехідні положення ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 13.02.2018 року.

Суддя Домусчі Л.В.