РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 лютого 2018 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:головуючої судді Козак О.В.,

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,

встановив:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 ДМС України в Хмельницькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування позову вказала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідно до довідки про склад сімї у даній квартирі зареєстровані троє людей, а саме вона, її донька ОСОБА_4 та відповідач. Однак, відповідач фактично у вказаній квартирі не проживав 17 років, хоча в ній зареєстрований, а тому втратив право на користування квартирою внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки відповідач не проживає у вказаній квартирі, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим порушуються її права. Тому позивач просить позов задоволити, визнати ОСОБА_2, 21.02.1965 року, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №62 в будинку №17/1 по вул.Молодіжна в м.Хмельницькому та примусово зняти його з реєстрації.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених в позові, суду пояснила, що відповідач розлучився з її дочкою і в даній квартирі давно не проживає, він забрав всі свої речі і проживає за кордоном.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується: свідоцтвом про право власності на житло від 08.02.1995 року. Іншими співвласниками вказаної квартири, згідно свідоцтва про право власності являються ОСОБА_5, який помер 15.05.2012 року та ОСОБА_6.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БВ №274946, ОСОБА_7 15.11.1995 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, та змінила прізвище на «Музика», який був розірваний рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11.09.2017 року.

Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання ОСОБА_3 з питань реєстрації Хмельницької міської ради №5266 від 20.11.2017 року, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_2- зять, ОСОБА_4 - дочка та ОСОБА_1 - власник.

Відповідно до довідки Управляючої муніципальної компанії «Південно-західна» від 09.11.2017 року, сусіди ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили, що ОСОБА_2 на протязі довгого часу (17 років) в квартирі АДРЕСА_3 не проживав.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердили те, що відповідач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 не проживає тривалий час.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст.155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сімївласника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімїбез поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом не здобуто доказів того, що відповідачу створювались перешкоди у проживанні у вказаній квартирі, а також, що між позивачем, чи іншими співвласниками квартири, та відповідачем були будь-які договірні відносини з приводу користування квартирою.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою №62 в будинку по вул.Молодіжній, 17/1 в м.Хмельницькому, оскільки не проживає у вказаній квартирі більше одного року без поважних причин.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

За таких обставин рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачеві житловим приміщенням, слід задовольнити.

В задоволенні решти позовних вимог щодо примусового зняття з реєстрації, слід відмовити, оскільки позивачем вказана вимога належним чином не обґрунтована, нею не зазначено до кого така вимога заявлена, та хто має здійснити примусове зняття з реєстрації. До міграційної служби з питань зняття відповідача з реєстрації за адресою належної її квартири позивач не зверталась і їй не було відмовлено, а тому її права в цій частині порушені не були.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн..

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.2,12,13,76,81,141,258,259,263-265,280-289 ЦПК України, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 150, 155, 156 ч.1 ЖК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (зареєстрованого: 29000, АДРЕСА_4) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №62 по вул.Молодіжній, 17/1 в м.Хмельницькому.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (зареєстрованого: 29000, АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживаючої: 29000, АДРЕСА_4) судовий збір в розмірі 640 грн..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складання повного тексту рішення 09.02.2018 року.

Суддя: