Справа № 146/1449/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"05" лютого 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, -

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, в якому просить стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1, працюючого водієм в ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду та 500 грн на своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Даний позов обґрунтовано наступним.

17 листопада 2008 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 9.

Від проживання у шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 в свідоцтві про народження яких сторони записані батьками.

Неповнолітні діти в даний час проживають із позивачкою. Надавати матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач в добровільному порядку не бажає.

Відповідач матеріально забезпечений і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей та дружини, але оскільки сторони не дійшли згоди про добровільну сплату аліментів, тому з даним позовом позивачка вимушена звернутися до суду.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що згідний сплачувати аліменти на утримання дійтей в твердій грошовій сумі, а не в розмірі 1/3 частини від доходів, оскільки на даний час офіційно не працює, в підтвердження чого надав копію трудової книжки. Крім того, зазначив, що під час спільного проживання із позивачкою на нього було оформлено кретит у розмірі 25000 грн, переважна більшість грошових коштів з якого витрачалася на придбання продуктів харчування. На даний час заборгованість по кредиту він сплачує самостійно, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього грошових коштів на утримання дружини до досягненя дитиною трьохрічного віку.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, розглянувши заяву позивачки, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що 17 листопада 2008 року між стронами було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 9 (а.с.4).

Від спільного проживання у сторін народилися діти, а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в свідоцтві про народження яких сторони у справі записані батьками (а.с.5-6).

Позивач звернулася до суду для вирішення спору у правовідносинах щодо участі того з батьків, що проживає окремо від дитини в її утриманні шляхом стягнення аліментів. Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 180-182 Сімейного кодексу України (далі СК України), за змістом яких батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у випадку не досягнення домовленості щодо участі в утриманні дитини, рішенням суду з того з батьків, який проживає окремо може бути стягнуто кошти на утримання дитини (аліменти) в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно довідки виданої виконавчим Липівською сільською радою Томашпільського району вбачається, що діти ОСОБА_3, 2009 року народження та ОСОБА_4, 2015 року народження, знаходяться на утриманні матері ОСОБА_6 (а.с.8).

Таким чином ОСОБА_2 зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до довідки № ЗД000000485 від 13 листопада 2017 року ОСОБА_2 працює в ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», займає посаду водія автотранспортних засобів 3 класу та отримує заробітну плату (а.с.7).

Проте, як вбачається з наданої позивачем копії трудової книжки, 22 січня 2018 року останнього було звільнено із займаної посади (а.с.21).

Крім того, відповідно до виписки по картці і додатковим рахункам договору за період з 01 червня 2017 року по 19 грудня 2017 року вбачається, що у відповідача наявне кредитне зобов'язання перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» у розмірі 25000 грн (а.с.22-31).

Позивач в позові зазначає, що домовленості з відповідачем про добровільну сплату аліментів не досягнуто, коштів на утримання дітей та на її утримання відповідач не надає.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2018 рік в Україні встановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2018 рік" за пoданням Міністерства фінансів.

Ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі).

Так, на 2018 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні (50% - 746 грвень), з 1 липня - 1559 гривень (50% - 779,50 грвень), з 1 грудня - 1626 гривень (50% - 813 грвень);

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень (50% - 930 грвень), з 1 липня - 1944 гривні (50% - 927 грвень), з 1 грудня - 2027 гривень (50% - 1013,50 грвень).

Враховуючи, що відповідачем частково визнано позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей, відповідач не має постійного місця роботи та заробітку, так як 22 січня 2018 року був звільнений з роботи, а тому суд вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково та визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд приходить до наступного висновку з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 2 та 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох річного віку. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тобто, дана норма передбачає виникнення у дружини-матері права на утримання від чоловіка (аліментів) до досягнення дитиною трьохрічного віку за наявності сукупності обставин, передбачених вказаною статтею, зокрема й можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у відповідача доходів які б давали можливість сплачувати аліменти на утримання дружини, а посилання позивачки на те, що відповідач має змогу надавати таку матеріальну допомогу оскільки працює таотримує заробітну платну в судовому засіданні не підтверджені. Натомість відповідачем надано копію трудової книжки з якої вбачається, що останній був звільнений з роботи 22 січня 2018 року. Зазначене свідчить, що відповідач не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дружини.

Відповідно до ч.1 ст.79, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Позовну заяву ОСОБА_1 пред'явлено до суду 16 листопада 2017 року, відповідно починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, -у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму. Отже, якщо станом на 1 січня 2017 року прожитковий мінімум становив 1600 грн, тому ставка судового збору в даній справу становитиме 640 гривень.

Таким чином з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню в доход держави 640 гривень судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статями, 82, 84, 180-184, 191, 198-200 СК України, статями 12, 13, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 258, 263, 264, 265, 268,354, 430 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, яка проживає в АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі розмірі 1000 грн, щомісячно на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 16 листопада 2017 року.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

В задовленні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 640 гривень (шістсот сорок гривень) судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 06 лютого 2018 року.

Суддя: О. В. Пилипчук