Номер провадження: 22-ц/785/863/18
Номер справи місцевого суду: 501/2307/16-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні в порядку проведення його поділу, -

ВСТАНОВИЛА:

28 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку проведення його поділу, в якому просить суд в порядку поділу майна, що є об'єктами права спільної сумісної власності, визнати за собою право спільної часткової власності на ? частку транспортного засобу, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду (а.с. 2-5).

27 березня 2017 року представником позивача ОСОБА_3 була подана заява про зміну предмету позову, в якій позивач просила припинити спільну сумісну власність, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію ? частини автомобіля у розмірі 67800 грн., а також призначити у справі автомобільно-товарознавчу судову експертизу для визначення вартості автомобіля (а.с. 44-45).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27 березня 2017 року було задоволено клопотання про призначення експертизи. На час проведення експертизи провадження по справі було вирішено зупинити ( а.с. 49-50).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні в порядку проведення його поділу було вирішено задовольнити частково. А саме, припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на транспортний засіб автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 108D», VIN код НОМЕР_1, 1997 року випуску; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію 1/2 частини автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 108D», VIN код НОМЕР_1, 1997 року випуску, у розмірі 56794,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати у загальному розмірі 2350,66 грн (а.с. 81-83).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 19 жовтня 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2017 року, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовував тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції були порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права. Зокрема, апелянт зазначає, що судом не було надано належної оцінки тому факту, що спірний об'єкт спільної сумісної власності - автомобіль, відповідачем було продано 30 грудня 2016 року за договором купівлі-продажу за 10 000 грн, так як вказаним договором була визначена вартість автомобіля, то суд першої інстанції, вирішуючи справу, мав виходити з такої вартості (а.с. 86-87, 102-103).

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримали. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з'явились, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки майно, яке є предметом поділу, продане, та надати у добровільному порядку компенсацію за частку у спільному майні відповідач відмовляється, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача грошової компенсації вартості його частки є обгрунтованими. При цьому оскільки позивач та відповідач мають право власності на транспортний засіб у рівних частках, розмір яких становить ?, то поділ майна здійснюється з розрахунку саме таких часток позивача та відповідача. Оскільки спірне майно було відсутнє в натурі, то стягнення компенсації відбулось виходячи з ринкової вартості ? вартості спірного майна на момент прийняття рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 та ОСОБА_2 21 лютого 2009 року зареєстрували шлюб (а.с.6).

12 грудня 2015 року сторони придбали автомобіль MERCEDES-BENZ VITО 108D, VIN код НОМЕР_1, 1997 року випуску, який зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 (а.с.8).

30 січня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7).

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В ст. 63 СК України зазначається, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

В ч. 4 ст. 370 ЦК України вказується, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно з ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Як свідчить наявний в матеріалах справи договір купівлі-продажу від 30 грудня 2016 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_5 придбала спірний автомобіль за 10 000 грн (а.с. 37).

Позивачка, з метою захисту своїх порушених цивільних прав, звернулася до суду з відповідними вимогами, якими просила суд припинити спільну сумісну власність на спірне майно та стягнути з відповідача компенсацію за ? частину автомобіля.

З метою встановлення дійсної вартості спірного майна, в процесі розгляду справи суд першої інстанції за клопотанням позивача призначив судову експертизу з оцінки об'єкту рухомого майна (а.с. 44-45, 49-50).

Так, відповідно до висновку експерта № 17-1309 від 21 червня 2017 року ринкова вартість спірного автомобіля станом на 22 травня 2017 року складає 113 588 гривень (а.с. 58-60).

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК України положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК.

Позивачка - ОСОБА_3 в процесі розгляду справи звернулась до суду з клопотанням про призначення судової експертизи щодо визначення вартості спірного майна, та тим самим висловила свою незгоду з вартістю спірного майна, яка була визначена договором купівлі-продажу. Письмова згода позивачки на момент відчудження спірного майна, яка б свідчила про її згоду з умовами продажу спільно набутого майна - автомобіля, стороною відповідача не надана. Відповідно суд першої інстанції, з метою встановлення дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи та правильного вирішення справи по суті дотримуючись передбаченої процесуальним законодавством процедури призначив судову експертизу в справі, виходячи з результатів якої і було присуджено компенсацію спірного майна.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували вірних висновків по суті вирішеного спору, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції на підставі ст. 375 ЦПК України - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови виготовлено 06 лютого 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

01.02.2018 року м. Одеса