Номер провадження 22-ц/775/284/2018
Головуючий у 1 інстанції Сухоручко Ю.О.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 березня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Дундар І.О.

за участі секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №234/18956/17 за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського Управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту народження дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Краматорськ Донецької області,

встановив:

У грудні 2017 року до Краматорського міського суду Донецької області звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2, заінтересована особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського Управління юстиції у Донецькій області із заявою про встановлення факту народження дитини. В обґрунтування заяви зазначили, що 27 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що був зроблений актовий запис №127.

27 квітня 2017 року ОСОБА_1 народила доньку у місці Харцизьк. Місто Харцизьк Донецької області знаходиться на тимчасово окупованій території та віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Ураховуючи викладене просили встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини жіночої статі ОСОБА_3, 27 квітня 2017 року у місті Харцизьк, Донецька область, Україна. Вказати в актовому записі про народження дитини відомості про батька: громадянин України, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4 та відомості про матір: громадянка України, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка місто Донецьк Донецької області.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського Управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту народження дитини відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просили рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про встановлення факту народження дитини.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявники зазначили, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що надані документи які не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження факту народження дитини, оскільки є недійсними та не створюють правових наслідків, посилаючись на Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», але при цьому суд наполягав на надання оригіналів документів, які могли бути видані лише на окупованій території. Також, суд першої інстанції посилається на практику Європейського суду з прав людини, відповідно якої, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватися разом із іншими доказами, документи видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, але при цьому суд не приймає до уваги оригінал свідоцтва про народження дитини та копію медичного свідоцтва на підставі якого воно було видано.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи начальник Відділу реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського Управління юстиції у Донецькій області в судове засідання апеляційного суду не зявився, подав заяву з проханням розглянути справу без їх участі, проти задоволення заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 не заперечував.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не зявилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Указом Президента "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" від 29 грудня 2017 року № 452/2017 ліквідовано апеляційний суд Донецької області, утворено Донецький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, з місцезнаходженням у містах Бахмуті, Донецьку і Маріуполі. Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п.1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-УІІІ від 3 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цієї редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає за наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту народження дитини суд першої інстанції виходив з того, що надані заявниками докази народження дитини не доводять обставини, на які вони посилаються, а будь-яких інших належних та допустимих доказів на обґрунтування заяви про встановлення факту народження дитини, які можливо було б оцінити разом із зазначеними документами, не надано.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, до нього суд дійшов неповно зясувавши обставини справи та порушивши норми процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 291 ЦПК України Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 7 частини 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16 вересня 2014 року № 1680-VII «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та постанови Верховної Ради України № 252-VIII від 17 березня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року.

Враховуючи те, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, на якій не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану України, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, до яких відноситься місто Харцизьк Донецької області, де постійно проживає заявниця і де в пологовому будинку вона народила дитину.

Згідно з п/п 1 пункту 1, пунктом 3 наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» (із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства юстиції № 1351/5 від 28.07.2015 року) доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області в містах Дебальцеве та Єнакієве тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено, зокрема, проведення державної реєстрації актів цивільного стану. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження.

У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини.

За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

З пояснень представника заявниці в судовому засіданні та матеріалів справи встановлено, що дитина нею народжена в закладі охорони здоровя.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 глави 1 «Державна реєстрація народження фізичної особи та її походження» розділу III «Державна реєстрація окремих актів цивільного стану» Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (із змінами, внесеними згідно з наказами Міністерства юстиції України від 17.03.2011 р. № 814/5, від 06.06.2013 р. № 1113/5), підставами для проведення державної реєстрації народження дитини, яка народжена в закладі охорони здоровя, є медичне свідоцтво про народження (форма N 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.

Заявниця ОСОБА_1 надати органу державної реєстрації актів цивільного стану медичне свідоцтво про народження (форма « 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, не має можливості, оскільки постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, яке знаходиться на території, на якій органи державної влади України з лютого 2015 року не здійснюють свої повноваження. Крім цього, в місті Харцизьку, де народилася дитина, органи державної влади не здійснюють свої повноваження, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 317 ЦПК України порядку встановлення факту народження.

Встановлення даного факту заявниці необхідно для державної реєстрації народження дитини.

На підтвердження факту народження дитини заявницею надано копію медичного свідоцтва про народження №300/405, яке видане 27 квітня 2017 року Донецьким клінічним територіальним медичним обєднанням донецької народної республіки (форма № 103/у), згідно якого ОСОБА_1 27 квітня 2017 року об 20 годині 19 хвилин народила дівчинку вагою 3 560 грамів (а.с. 9). Зазначене свідоцтво за своєю формою та реквізитами повністю співпадає із медичним свідоцтвом про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545.

Проте, відповідно до листа Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 12 грудня 2017 року № 15.13-24-7129/3 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації народження нею дитини жіночої статі, народженої 27 квітня 2017 року, через те, що нею для підтвердження факту народження надано дублікат медичного свідоцтво про народження 300/405 від 27 квітня 2017 року, виданий Донецьким клінічним територіальним медичним обєднанням Донецької Народної Республіки, який виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до частини 5 статті 12 ЦПК України, зокрема, суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобовязаний розяснити учасникам справи їхні права та обовязки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи. З метою зясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Суд першої інстанції ці вимоги процесуального закону не виконав та дійшов передчасного висновку про недоведеність факту народження дитини.

Зокрема матеріали справи містять фотокартки, на яких, зображена вагітна ОСОБА_1, ОСОБА_2 разом з немовлям. (а.с.17,18, 31, 32)

Той факт, що дитина, яку ОСОБА_1 народила 27 квітня 2017 року, є живою, підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5, яка народилася 27 квітня 2017 року, батьком якої є ОСОБА_2, матірю ОСОБА_1, яке видано органами окупаційної влади, а саме, Харцизьким міським відділом запису актів цивільного стану державної реєстраційної палати міністерства юстиції донецької народної республіки 20 вересня 2017 року (а.с.10).

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, але який регулює подібні за змістом відносини, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, як медичне свідоцтво про народження, так і свідоцтво про народження ОСОБА_5, яка народилася 27 квітня 2017 року, батьком якої є ОСОБА_2, матірю ОСОБА_1, яке видано органами окупаційної влади, є недійсними та не створюють правових наслідків.

Проте, відхиляючи надане заявницею медичне свідоцтво про народження, яке видано закладом охорони здоровя на території, яка є окупованою, та не має відповідних реквізитів та печатки медичного закладу України, суд першої інстанції не врахував, що:

- відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі;

- згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд першої інстанції не взяв до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Cyprus v. Turkey, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоровя), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 18.01.2001 року № 2235-III «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд не врахував, що встановлення факту народження дитини необхідно заявниці для реєстрації народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану України та отримання свідоцтва про народження дитини, з метою забезпечення прав та інтересів дитини, яка є громадянином України, але народилася на території, яка є тимчасово окупованою.

Доводи апеляційної скарги про неповне зясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права є обґрунтованими.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що заявниця, як мати дитини, має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. Досліджені судом докази у їх сукупності підтверджують факт народження заявницею ОСОБА_1 27 квітня 2017 року дитини жіночої статі. Дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. Встановлення факту народження дитини породжує юридичні наслідки - надасть можливість громадянці України ОСОБА_1 отримати в державному органі України свідоцтво про народження її доньки.

З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник та її дитина, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Враховуючи зазначене, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського Управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту народження дитини, задовольнити.

Встановити факт народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянкою України дитини жіночої статі ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Харцизьк Донецької області, батьком якої є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 03 березня 2018 року

Головуючий