АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ справи:758/4258/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2025/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Трегубенко Л.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Чобіток А.О., Соколова В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-ПМ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 р.

встановив:

у квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 8 261 грн. 48 коп. за період з 24.04.2011 по 31.03.2015 р. В серпні 2015 р. позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 7 548 грн. 57 коп. за період з 01.04.2012 по 31.03.2015.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 р. позов було задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 Вказаний будинок з червня 2010 р. переданий для обслуговування ТОВ «ЖЕК ПМ». На підставі Розпорядження Київської міської державної адміністрації №617 від 26.04.2011 було встановлено тариф по вказаному будинку в розмірі 3 грн. 70 коп. за 1 кв.м. площі квартири. Оскільки відповідач не в повному обсязі сплачує за утримання будинку та прибудинкової території з серпня 2010 р., позивач просив стягнути з нього заборгованість в сумі 7 548 грн. 57 коп. за період з 01.04.2012 по 31.03.2015.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 р. позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_3 є власником кв. №63 у вказаному будинку, в якій проживає разом з членами своєї сім'ї та є споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Через сплату не в повному обсязі за надані послуги, утворилась заборгованість в сумі 7 548 грн. 57 коп. за період з 01.04.2012 по 31.03.2015, яка підлягає стягненню з відповідача.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 156, 162 ЖК України, ст. 16, 525, 526, 610, 611, 612 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, відповідач є власником АДРЕСА_1, а тому має сплачувати за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, надання яких здійснює позивач з червня 2010 р. відповідно до Акту приймання-передачі жилого будинку на баланс (а/с 11 т. 1).

Позивач проводив розрахунок таких витрат на підставі тарифу, встановленого Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 26.04.2011 р. №617 «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)».

Доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі щодо нечинності вказаного розпорядження, оскільки воно не пройшло процедури державної реєстрації, є необґрунтованими з наступних підстав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» тарифи на житлово-комунальні послуги встановлюють органи місцевого самоврядування. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 162 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Пунктом 2 частини 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Невід'ємною частиною договору є копія рішення (розпорядження), яким встановлено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із зазначенням структури тарифу, періодичності та строків надання послуг.

Згідно з вимогами п. 2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869, тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг, визначеного додатком до Порядку.

Указом Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» №493/92 від 03.10.1992 визначено, що державній реєстрації підлягають виключно нормативно-правові акти органів виконавчої влади. Державна реєстрація актів органів місцевого самоврядування чинним законодавством не передбачена.

Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги видано відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тобто оскаржувані розпорядження є актами органу місцевого самоврядування.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 28.12.1992 №731 державній реєстрації підлягають виключно нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю. Нормативно-правові акти органів місцевого самоврядування, в тому числі виконавчих органів міських рад не підлягають державній реєстрації.

Таким чином, державна реєстрація нормативно-правових актів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є обов'язковою після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України № 833 від 01.08.2011, згідно з якою нормативно-правові акти Київської міської державної адміністрації підлягають державній реєстрації незалежно від функцій, на виконання яких вони видаються.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову, посилання відповідача на те, що позивач не надав доказів надання йому послуг відповідно до складових вказаного тарифу та зменшення тарифу внаслідок звільнення диспетчерів у будинку, де він проживає, оскільки відповідно до складових до тарифу входить: прибирання прибудинкової території; прибирання сходових клітин, вивезення побутових відходів, прибирання підвалу та технічних приміщень, обслуговування ліфтів, обслуговування системи диспетчеризації, обслуговування внутрішньо будинкових систем водопостачання, опалення та каналізації, дератизація, дезінсекція, обслуговування димовентиляційних каналів, технічне обслуговування та поточний ремонт системи протипожежної автоматики та димовидалення, поточний ремонт конструктивних елементів внутрішньо будинкових систем водопостачання, опалення та каналізації, поливання дворів, клумб і газонів, прибирання і вивезення снігу, посипання протиожеледними сумішами, експлуатація номерних знаків, освітлення місць загального користування, енергопостачання ліфтів, прибуток, а нарахування за даним тарифом проводиться відповідно до площі квартири, а не за фактично наданим обсягом послуг. Доказів щодо того, що позивачем не надавались вказані послуги, про що звертався відповідач, матеріали справи не містять.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, всі були досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Відсутність договору між позивачем та відповідачем про надання слуг з утримання будинку та прибудинкової території не звільняє споживача від обов'язку сплачувати за спожиті послуги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись стст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді