АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/356/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору удаваним,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року,

встановив:

у листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором, посилаючись на те, що 06 червня 2008 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, а з ОСОБА_4 - договір поруки. Відповідачі у справі свої зобов'язання належним чином не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 3 798, 45 дол. США та 5 528 грн. 41 коп.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати кредитний договір удаваним правочином, а зобов'язання - виконаним.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року позов було задоволено, а в задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний - задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників ОСОБА_3 - ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника Пат «УкрСиббанк» - Решетніка Ю.І., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач ПАТ «Укрсиббанк» посилався на те, що 06 червня 2008 року між ним та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 19 971 дол. США строком до 08 червня 2015 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Додатковою угодою від 24 лютого 2009 року було змінено кінцевий термін повернення кредиту на 08 червня 2016 року, а також змінено схему погашення кредиту та розмір ануїтетного платежу.

Позивач зазначав, що боржник належним чином не виконав умови договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 3 798, 45 дол. США та 3 528 грн. 41 коп.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_3 просив визнати удаваним укладений між ним та ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір, посилаючись на те, що в договорі валютою кредиту було визначено долар США, тоді як грошові кошти були перераховані у національній валюті. У зв'язку з цим ОСОБА_3 зазначав, що ним було у повному обсязі виконано зобов'язання за кредитним договором та сплачено всю суму кредиту та відсотків у гривні, а тому просив визнати його зобов'язання перед банком виконаними.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року позов було задоволено, а в задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором належним чином відповідачами не виконуються, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надано до суду доказів на підтвердження удаваності кредитного договору та не доведено обставин, на які він посилався. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст..235, 525, 526, 527, 530, 554, 612, 626, 628, 629, 640, 1054 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 19 971 дол. США, що становило 96 939 грн. 23 коп. строком до 08 червня 2015 року зі сплатою 14% річних. Також умовами вказаного договору було встановлено передачу у заставу банку автомобіля марки «КІА» 2008 року випуску. Також для забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання кредиту, між банком та ОСОБА_8 06 червня 2008 року було укладено договір поруки.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що позивачем ПАТ «УкрСиббанк» не було надано належних доказів на підтвердження видачі ОСОБА_3 кредитних коштів. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки факт отримання кредитних коштів відповідач не оспрював, тоді як зазначав, що грошові кошти були отримані в національній валюті.

Пунктом 1.5 кредитного договору було визначено, що банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, готівка позичальнику не видавалась.

Також апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що удаваність кредитного договору полягає у тому, що укладення його в іноземні валюті було вчинено для приховання іншого правочину - укладення договору в національній валюті. Однак, такі доводи апелянта були предметом перевірки під час розгляду справи у суді першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Згідно п. 1.1 оспорюваного договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 19 971 дол. США. Графік погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору, також свідчить про те, що валютою зобов'язання було визначено долар США.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При зверненні до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_3 було надано копії квитанцій на погашення кредиту, з яких вбачається, що позичальником погашення здійснювалось шляхом перерахування грошових коштів - національної валюти в еквіваленті до валюти кредиту - долару США, що також свідчить про визнання ОСОБА_3, укладення оспорюваного договору в іноземній валюті. Крім того, неспроможними є і доводи апелянта про те, що ним на користь банку було помилково сплачено більше грошових коштів, ніж встановлено кредитним договором виходячи із розміру їх у національній валюті - 96 939 грн. 23 коп., оскільки вказані дії боржника свідчать про визнання ним факту укладення договору в іноземній валюті.

Так, згідно ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Однак, ОСОБА_3 при звернені до суду не було надано належних доказів удаваності укладеого кредитного договору у доларах США, оскільки матеріали справи свідчать про те, що умови договору виконувались сторонами в гривневому еквіваленті до визначеної суми кредиту в іноземній валюті, що відповідає вимогам закону.

Крім того, слід зазначити, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду від 24 лютого 2009 року, умовами якої, зокрема, було визначено розмір щомісячного обов'язково платежу 330, 19 дол. США, що також свідчить про те, що валютою зобов'язання є саме долар США.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді