НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/5321/17
№ 2/183/789/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Новомосковської державної нотаріальної контори, Кам'янської міської ради про:

- встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що житловий будинок з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: по АДРЕСА_2 належав ОСОБА_2, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року;

- визнання за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними прибудовами, що розташований в по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року,

встановив:

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_2. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та на житлову квартиру в АДРЕСА_1. Вищезазначений будинок належав ОСОБА_2, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 році на підставі Договору дарування від 16 жовтня 1999 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок від 18 квітня 1991 року. Для оформлення спадщини позивач звернувся до Новомосковської міської державної нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_2 позивачу відмовлено через розбіжності в адресі, а саме - в реєстрації БТІ на договорі не вказана адреса спадкодавця та власника та не вірно вказана дата посвідчення договору дарування, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подавав.

Представником третьої особи-1 надано суду заяву, згідно з якою останній просив розглядати справу у відсутність представника. Не заперечив проти задоволення позову.

В судовому засіданні 06 грудня 2017 року залучено в якості третьої особи-2 Кам'янську міську раду.

Представник третьої особи-2 у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, пояснення щодо позову не подавав.

Судом в судовому засіданні 06 грудня 2017 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано від Новомосковської державної нотаріальної контори спадкову справу після смерті помер ОСОБА_2, отриману судом 04 січня 2018 року.

Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.

Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18 квітня 1991 року ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом отримав у спадок після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року 7/9 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, який складається з житлового будинку А-1, житловою площею 43,9 кв.м., Б-1 сарай, В-1 вбиральня, № 1,5-6 паркани, № 2 водопровід, І - тротуар на земельній ділянці 600 кв.м., належній померлій на підставі свідоцтва про право власності, свідоцтва про право власності на спадщину, виданих 2-ю Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 26-7-79р. реєстр № 1905, 2907, зареєстрованих БТІ за № 11091. Спадкоємцем 2/9 частки спадкового майна, в порядку обов'язкової частки у спадщині у вказаному свідоцтві зазначено ОСОБА_4, що проживає: АДРЕСА_3 /а.с.11/.

16 жовтня 1999 року ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 подарувала ОСОБА_2, а ОСОБА_2 прийняв у дар 2/9 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, який складається з житлового будинку А-1, житловою площею 49,9 кв.м., Б-1 л. кухня, В-1 вбиральня, № 1,3-6 паркани, № 2 водопровід, І - тротуар на земельній ділянці 600 кв.м. Вказано, що означена частка будинку належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 2-ю Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 18-4-91р. реєстр № 205 та зареєстрованого БТІ за № 11091. Договір дарування посвідчено державним нотаріусом 2-ї Дніпродзержинської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-5004 та перехід права власності зареєстровано в БТІ 26 жовтня 1993 року за № 11091 /а.с.9-10/.

Також, ОСОБА_2 на праві власності належала 2/3 квартири АДРЕСА_1.

25 серпня 2004 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений Новомосковською державною нотаріальною конторою в реєстрі за № 2-3282, яким заповів все своє майно ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 помер /а.с.8/.

З отриманої копії спадкової справи вбачається, що 24 жовтня 2015 року ОСОБА_1 - сином померлого, подано заяву про прийняття спадщини за законом. 19 листопада 2015 року ОСОБА_5 подано заяву про відмову від спадщини за законом та заповітом після смерті ОСОБА_2, отриману нотаріусом 08 грудня 2015 року.

29 липня 2016 року нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, у відповідності до якого в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, спадкоємцем 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1

Також, Постановою нотаріуса від 19 жовтня 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_6 Підставою відмови вказано те, що спадкоємцем наданий правовстановлювальний документ на нерухоме майно, а саме на свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданий Другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 18 квітня 1991 року, згідно якого померлому ОСОБА_2 належить 7/9 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до листа Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 09.08.2017 року № 784 право власності на вищезазначений будинок в БТІ зареєстроване за ОСОБА_2. Але спадкоємцем не наданий документ, що підтверджує право власності на 2/9 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня.

Розглядаючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ст.1273 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст.1274 ЦК України).

Таким чином, оскільки наданими суду доказами в своїй сукупності підтверджується факт набуття спадкодавцем за життя спірного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину (7/9 частини) та договору дарування (2/9 частини), реєстрації права власності в органі, що здійснював державну реєстрацію права власності, враховуючи реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна та те, що з договору дарування вбачаються правові підстави переходу права власності на майно, набуте на підставі свідоцтва про право на спадщину іншим спадкоємцем. Враховуючи, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини, а інший спадкоємець першої черги та спадкоємець за заповітом відмовилася від прийняття спадщини, підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом вказано відсутність належних правовстановлюючих документів та реєстрації права власності, чим порушуються спадкові права позивача, інші особи, які мають право на спадщину за законом чи заповітом, у відповідності до матеріалів спадкової справи, з урахуванням доказів, отриманих судом - відсутні, суд приходить до висновку, що аргументи позивача обґрунтовані підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, норми права, на які посилається позивач в обґрунтування позову підлягають застосуванню до даних правовідносин і наявні підстави для визнання за позивачем права власності на майно, належне померлому в порядку спадкування за законом, а тому - позовні вимоги підлягають задоволенню.

Водночас, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині встановлення факту належності померлому за життя житлового будинку через те, що такий спосіб захисту порушеного права, як встановлення факту померлому за життя права власності не передбачений чинним законодавством та має інші правові підстави реалізації, зокрема - встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 281-282, 319 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовну заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області (місцезнаходження: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, 14, ), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Новомосковської державної нотаріальної контори (місцезнаходження: 51200, м. Новомосковськ, вул. Паланочна, 5, ), Кам'янської міської ради (місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, майдан Петра Калнишевського, 2; ) - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними прибудовами, що розташований по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Суддя Д.О. Парфьонов