Номер провадження: 22-ц/785/2275/18
Номер справи місцевого суду: 504/1939/17
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановила:

Позивачка 16.06.2017 року звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В позові в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_4.

Після його смерті залишилася спадщина: житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1.

В установленому законом порядку і в установлені законом строки вона належним чином прийняла спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_4 та отримала 19.11.2002 року свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай).

В даний час в неї виникла необхідність оформити спадщину на зазначений житловий будинок, але через відсутність державної реєстрації права власності за спадкодавцем на будинок, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Одеси від 19 липня 2017 року позовну заяву задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок загальною площею 42,9 кв м, житловою площею - 28,9 кв м, з надвірними господарчими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1, що залишився після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування зазначеного рішення та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання суду апеляційної інстанції 24.01.2018 року сторони, будучі належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, не з'явилися. 24.01.2018 року від ОСОБА_3 надійшла до канцелярії суду заява про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з хворобою адвоката. Вказане клопотання було відхилено колегією суддів у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не надала до своєї заяви жодного належного та допустимого доказу як поважності своєї неявки, так і доказу укладення угоди з будь-яким адвокатом, його прізвища, ім'я та по батькові, доказу причини неявки, зазначеної в заяві. Крім того, колегія суддів звертає свою увагу на те, що і в суді першої інстанції, і в суді апеляційної інстанції при подачі 22.01.2018 року заперечення на апеляційну скаргу, позивач діяла сама, послугами адвокатів не користувалася.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 05.02.2018 року, про що зазначено у вступній частині постанови апеляційного суду Одеської області.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.п. 3-4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою та суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції послався на наступні обставини.

ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно запису в погосподарській книзі №8 сторінка №106, особовий рахунок НОМЕР_1 Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області належить житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою сільської ради №201 від 13.03.2017 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сичавка Комінтернівського району Одеської області у віці 44 роки помер рідний брат позивачки - ОСОБА_4, про що у виконавчому комітеті Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в книзі реєстрації актів про смерть зроблено актовий запис № 18 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2.

В свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 спадкодавця ОСОБА_4 Комінтернівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Одеської області, зроблено відповідний актовий запис № 44, в графі мати зазначена - ОСОБА_6.

Згідно свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_3 серії НОМЕР_4, в якому виконкомом Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зроблено відповідний актовий запис № 25, в графі мати зазначено ОСОБА_6.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 13.11.2008 року по справі № 2-0-38/2008 за заявою позивачки ОСОБА_3 встановлено факт родинних відносин між позивачкою ОСОБА_3, що вона є дочкою ОСОБА_6 .

09.03.1989 року позивачка у виконкомі Южненської селищної ради Суворовської районної ради м. Одеси зареєструвала шлюб з ОСОБА_9, актовий запис № 15, а після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка ОСОБА_3.

У встановленому законом порядку та у встановлений законом строк на частину спадкового майна позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.11.2002 року на земельну частку (пай) розміром 1, 124 в умовних кадастрових гектарах, зареєстрованого в реєстрі за № 2785.

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданого 14 березня 2005 року, вищевказана земельна ділянка належить позивачці.

Згідно витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі, наданого Лиманською районною державною нотаріальною конторою, заведена спадкова справа 29.10.2002 року ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_4 також залишилася спадщина і на житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1.

З питання оформлення спадщини на зазначений житловий будинок позивачка звернулася до державного нотаріуса Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області, але державним нотаріусом їй було рекомендовано звернутися до суду з даним позовом, оскільки у спадкодавця відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок.

При таких обставинах, позивачкою правильно вибрано судовий порядок захисту своїх законних прав та інтересів.

Вищевказаний житловий будинок знаходився в повному володінні та користуванні ОСОБА_4 (нині померлого) та належав йому згідно запису в погосподарській книзі № 8 сторінка 106, особовий рахунок НОМЕР_6 Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області.

Згідно технічного паспорту на зазначений житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, виготовленим ПП «Варіант» загальна площа житлового будинку складає 42, 9 кв м, житлова - 28, 9 кв м, допоміжна - 14, 0.

Позовні вимоги підтверджуються також матеріалами спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, що надійшли до суду з Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області.

Відповідно до норм Цивільного законодавства України спадкоємством є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст. 1221 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України від 01.07.2004 р. № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

В той же час, здійснення державної реєстрації права власності в порядку, передбаченому цим законом, є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

За таких обставин суд вважав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх неправильними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції не повністю встановлено коло осіб, які повинні були бути залучені до розгляду справи, а також застосовані норми матеріального права, які не повинні бути застосовані до виниклих правовідносин.

Так, спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто цивільні відносини між спадкодавцем та спадкоємцями виникли на час дії ЦК УРСР, а суд першої інстанції при вирішенні справи, застосував до спірних правовідносин ЦК України від 2004 року, що суперечить припису п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, де зазначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до припису ст.ст. 525-526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно із ст.ст. 529-530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті

ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не

закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати

і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку

батька, так і з боку матері (друга черга).

Статтею 548 ЦК УРСРпередбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності до статті 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Статтею 553 ЦК УРСРпередбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При

цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій.

Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець,

який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини

(стаття 549 цього Кодексу).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, які були надані позивачем до суду першої інстанції, надані скаржником до своєї апеляційної скарги, ознайомившись з доводами, які були висловлені позивачем у своїх запереченнях на апеляційну скаргу, встановила наступні обставини.

ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно запису в погосподарській книзі №8 сторінка №106, особовий рахунок НОМЕР_1 Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області належить житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою сільської ради №201 від 13.03.2017 р.

Таким чином, спірне по цій справі спадкове майно є: житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1.

Позивач по справі ОСОБА_3 є спадкоємцем 2 черги за законом.

Спадкоємцями 1 черги за законом, були у відповідності до тексту заперечень та додатків до апеляційної скарги: донька померлого - ОСОБА_10, 1981 року народження, та мати померлого - ОСОБА_6, 1935 року народження.

Відповідно до копій свідоцтв та довідок Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області за №№ 761, 762 на час смерті ОСОБА_4 він був зареєстрований та проживав разом із своєю донькоюОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1. Нині покійна ОСОБА_10 з 1990 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 60, 63, 64, 66-67).

ОСОБА_3 до своїх заперечень не надала жодного доказу на спростування інформації, яка викладена у вказаних довідках, факт того, що ОСОБА_10 була її племінницею та донькою померлого брата ОСОБА_4 підтвердила.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що нині покійна ОСОБА_10 у відповідності до припису ст.ст. 548-549 ЦК УРСР фактично вступила в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком з надвірними господарчими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1, і ця прийнята спадщина визнається належною їй як спадкоємцеві 1 черги з моменту відкриття спадщини.

Доказів відмови ОСОБА_10 від цієї спадщини матеріали справи не містять.

Більш того, матеріали справи містять заяву ОСОБА_3 від 21.10.2002 року до нотаріальної контори про прийняття спадщини у вигляді земельної частки (паю) після смерті брата - ОСОБА_4, в якій вона зазначила недостовірні дані про відсутність інших спадкоємців на це майно. Письмової відмови від цієї спадщини доньки померлого - ОСОБА_10 та мати померлого - ОСОБА_6 матеріали спадкової справи також не містять.

ОСОБА_10 прийнявши спадщину, користувалася належною їй спадщиною до дня своєї смерті, однак не переоформила її у відповідності до чинного законодавства.

Тільки після її смерті, ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді спірного будинку після смерті брата, та 12.05. 2017 року отримала відмову у видачі відповідного свідоцтва (а.с.6).

Згідно зі ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Таким, чином зазначені вище обставини та норми права спростовують доводи заперечень ОСОБА_3 на апеляційну скаргу про те, що оскаржене рішення стосується лише майна, яке належало ОСОБА_4, апелянт ОСОБА_2 не являється його спадкоємцем, оскільки він є спадкоємцем лише майна його померлої дружиниОСОБА_10, а тому, на її думку, цим рішенням не порушені його права та обов'язки.

Посилання ОСОБА_3 в своїх запереченнях на довідку сільської ради про те, що ОСОБА_4 на час своєї смерті був зареєстрований за місцем проживання своїх батьків в АДРЕСА_2, а не в будинку, який є спадковим майном, не має правового значення при вирішенні справи, так як колегією суддів встановлено, що в спадковому будинку на час його смерті проживала і продовжувала проживати його донька, яка фактично прийняла це спадкове майно і з часу відкриття цієї спадщини спірний будинок належав їй.

Крім цього, колегія суддів критично відноситься до цієї довідки (а.с.39 оборот), оскільки вказана довідка не містить повної дати її складання, вона підписана не головою сільради, а іншою особою, повноваження якої на підписання такої довідки від імені голови сільради нічим не підтверджені.

Відповідно до положень статті 212 ЦПК України (у редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В статті 214 ЦПК (у редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 215 ЦПК (у редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) в мотивувальній частині рішення суд зазначає: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким;назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався;

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

3. Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;

3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

4. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, він порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення по суті спору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 липня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повне судове рішення складено 05.02.2018 року