АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/268/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53,54,55 Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Храпка В.Д., Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І.

за участю секретаря

Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу автокооперативу «Колос» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2017 року, постановленого під головуванням судді Колоди Л.Д., у справі за позовом ОСОБА_6 до автокооперативу «Колос» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2017 року ОСОБА_6 пред'явив позов до автокооперативу «Колос» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що наказом № 8-к від 01 червня 2017 року був прийнятий на роботу в автокооператив «Колос» на посаду охоронника. Наказом № 14-к від 21 серпня 2017 року звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин покладених трудових обов'язків правил внутрішнього трудового розпорядку та відсутність нормованої поведінки.

Позивач вважає своє звільнення незаконним та з порушенням вимог трудового законодавства та просив суд поновити його на роботі в автокооперативі «Колос» в якості охоронника та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення з роботи по день поновлення на роботі.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2017 року поновлено ОСОБА_6 строк для звернення до суду з позовом. Позов задоволено повністю.

Поновлено ОСОБА_6 на посаді охоронника за сумісництвом в автокооперативі «Колос» з 21 серпня 2017 року.

Стягнуто з автокооперативу «Колос» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 серпня 2017 року по 06 грудня 2017 рок в сумі 4 968 грн. 92 коп. з відрахуванням всіх обов'язкових платежів.

Рішення в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнуто з автокооперативу «Колос» на користь держави судовий збір в сумі 1 600 грн.

В апеляційній скарзі автокооператив «Колос» просить рішення суду скасувати, поскільки судом першої інстанції при поновленні строку для звернення до суду із позовом не вказано причин поновлення строку, тому рішення суду є незаконним, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги по наступних підставах:

Судом встановлено, що на підставі наказу № 8-к від 01 червня 2017 року ОСОБА_6 був прийняти на роботу на посаду охоронника автокооперативу «Колос» за сумісництвом.

Наказом № 14-к від 21 серпня 2017 року позивача звільнено з посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин покладених трудових обов'язків, правил внутрішнього трудового розпорядку та відсутності нормативної поведінки.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу : систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За змістом вказаної норми закону обов'язковою умовою для розірвання трудового договору є винні дії працівника, однак в даному випадку відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_6 систематично не виконував без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, також до нього не було застосовано заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Підставою для звільнення ОСОБА_6 з роботи стала заява ОСОБА_7 та доповідна записка, проте позивач вважає, що його звільнення незаконне, тому і звернувся до суду із вказаним позовом.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_6 подав позовну заяву з пропуском строку для звернення з позовом до суду, в обґрунтування причин пропуску строку зазначив, що копію наказу № 14-к від 21 серпня 2017 року отримав 30.09.2017 року, проте не надав доказів, що саме 30.09.2017 року йому стало відомо про його звільнення. В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтвердив, що копію наказу про звільнення отримав 21 серпня 2017 року в день видачі наказу про звільнення. Також вказав на причину пропуску строку на звернення до суду перебування у відпустці за основним місцем роботи з 11.08.2017 року по 08.09.2017 року та від'їздом за межі області, проте не надав будь-яких доказів.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Отже, строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України.

Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права.

Так, частина перша статті 233 КЗпП України підтверджує визнання тримісячного строку як загального строку для звернення за захистом суб'єктивних трудових прав працівників.

Разом з тим виняток ця стаття встановлює для спорів про звільнення.

Спір про звільнення - це спір за заявою про поновлення на роботі.

Для звернення з позовами про поновлення на роботі встановлено місячний строк.

Повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, стаття 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно звільнення працівника.

В цьому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки із записом про звільнення.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском зазначеного строку.

Суд першої інстанції вірно встановив, що вимоги позивача є обґрунтованими, однак строк для пред'явлення позову, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, оскільки про своє звільнення ОСОБА_6 дізнався 21 серпня 2017 року про що свідчить відмова позивача від підпису в наказі ( а/с 3) та акт складений працівника автокооперативу «Колос» про те, що позивач покинув роботу після того, як йому стало відомо про його звільнення та отримав копію наказу в цей же день (а/с 22), а з позовом про поновлення на роботі він звернувся до суду 02 жовтня 2017 року, після спливу строку звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, що відповідно до ч. 2 ст 376 ЦПК України дають підстави для скасування рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2017 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу автокооперативу «Колос» задоволити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до автокооперативу «Колос» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до суду касаційної інстанції.

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 09.02.2018 року