Дата документу 05.03.2018
Справа № 2-1857/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«05» березня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Калугіної І.О.

при секретарі - Горбань Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права сумісної власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 03 серпня 2011 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права сумісної власності на житловий будинок задоволено повністю. Визнано, що побудований у період шлюбу житловий будинок № 7 по вул. Червоногірська м. Мелітополя є обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1700 грн. сплаченого судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що про винесення зазначеного рішення суду йому стало відомо лише 02 лютого 2018 року, оскільки з 2010 року він мешкав за іншою адресою, та не отримував ані виклики до суду, ані судове рішення. Крім того, ухвалюючи рішення про визнання житлового будинку № 7 по вул. Червоногірська в Мелітополі Запорізької області обєктом спільної власності подружжя, судом не було враховано обставини, що мають істотне значення для розгляду справи, а саме положення ч.ч.1,2 ст. 331 ЦК України, ч. 1 ст. 182 ЦК та п. 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22 січня 2009 року), відповідно до яких право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Також, суд вирішив лише другу частину позовних вимог, визнавши будинок обєктом спільної сумісної власності, не розділивши його, як майно подружжя, але вказавши, що позовні вимоги позивачки задовольнив повністю.

В судове засідання відповідач не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглянути заяву за його відсутності, просить задовольнити заяву та скасувати заочне рішення.

В судове засідання позивач не зявилась з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення повістки про виклик до суду за адресою вказаною позивачем, однак конверт повернувся до Мелітопольського міськрайонного суду запорізької області з відміткою «відсутній дома».

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи те, що учасники судового розгляду в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, при цьому їх не явка в розумінні ч. 1 ст. 287 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви, тому суд вважає можливим розглянути дану заяву за відсутності учасників судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши доводи відповідача, викладені на обґрунтування заяви, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 викликався в судове засідання 03 серпня 2011 року на 14 годину 00 хвилин, однак не зявився, оскільки судовий виклик він не отримував, тобто про розгляд справи він не був обізнаний /а.с.36,37/.

На обґрунтування поважності причин неявки відповідача в судове засідання в матеріалах справи міститься довідка старшої по будинку, посвідченою КП «Житломасив» від 07 грудня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_1 з 2010 року по теперішній час мешкав за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.61/.

З огляду на вищевказану довідку, суд не приймає до уваги акти за підписом голови квартального комітету від 16.07.2011 року про відмову від вручення повістки та від 10.09.2011 року про відмову в отриманні судового листа, зокрема й по тій причині, що в матеріалах справи міститься довідка адресно-довідкового бюро про те, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Водночас даних, підтверджуючих, що ОСОБА_1 проживав на момент складання цих актів за адресою вул. Красногорська, 7 в справі немає.

Отже, суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що він не зміг з поважних причин бути присутнім в судовому засіданні, та з матеріалів справи вбачається, що рішення суду він отримав лише 02 лютого 2018 року /а.с.52/.

Також, суд вважає, що інші доводи, на які посилається заявник, заслуговують на увагу та можуть мати істотне значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, за наявності таких вагомих та непереборних обставин, та з метою дотримання прав відповідача щодо доступу до правосуддя, суд приходить до висновку, що є всі підстави для скасування заочного рішення і призначення справи до судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 260,287,288 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права сумісної власності на житловий будинок задовольнити повністю.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання права сумісної власності на житловий будинок скасувати і призначити справу до розгляду в загальному порядку на „04 квітня 2018 року 14 годин 00 хвилин в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, про що повідомити сторін у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д Я: