Провадження № 4-с/127/2/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

за участі представника скаржника ОСОБА_1,

державного виконавця Паламарчука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в особі головного державного виконавця Паламарчука Володимира Володимировича за участі заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 за участі заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 щодо винесення постанови № ВП 55456930 від 02.01.2018 року про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 318 403, 37 грн. та скасувати дану постанову.

Скарга мотивована тим, що у виконавчому провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в особі державного виконавця Паламарчука В.В. знаходився виконавчий лист № 127/24009/14 від 04.02.2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 29.02.2016 року.

29.12.2017 року головний державний виконавець Паламарчук В.В. виніс постанову ВП№ 50340016 про повернення виконавчого стягувачу.

06.01.2018 року ОСОБА_2 стяло відомо з отриманого поштою листа, що 02.01.2018 року головний державний виконавець Паламарчук В.В. виніс постанову ВП №55456930 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 318 403, 37 грн.

Проте під час даного виконавчого провадження до ОСОБА_2 не було застосовано жодних заходів виконавчого провадження, кошти на користь банку не були стягнуті (як і не було передано майно), відтак у головного державного виконавця не виникло право на стягнення виконавчого збору, оскільки 10%*0,00=0,00 грн. А відтак безпідставне стягнення виконавчого збору порушує законні інтереси боржника.

В судовому засіданні представник скаржника заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 заперечив проти задоволення скарги. Пояснив, що його дії відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження», до якого внесені зміни, які набрали чинності 05.10.2016 р.

Представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду скарги повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 326/5, суд дійшов висновку про задоволення скарги з таких підстав.

У виконавчому провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 знаходиться виконавчий лист № 127/24009/14-ц від 04.02.2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 23.04.2008 року, укладений між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, а саме: житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в м. Вінниця по вул. Південна буд. 13, який належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23.07.2011 року (а.с.5).

29.12.2017 року головний державний виконавець Паламарчук В.В. виніс постанову ВП № 50340016 про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.6).

02.01.2018 року головний державний виконавець Паламарчук В.В. виніс постанову ВП № 55456930 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 318403,37 (а.с.9).

Такі дії головного державного виконавця Паламарчука В.В. суд не може вважати правомірними, а винесену постанову такою, що протирічить Закону України «Про виконавче провадження» і підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 1 ЗУ Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення).

Визначення поняття виконавчого збору, підстави для його стягнення та розмір визначені ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, згідно з ч. ч. 1 та 2 якої: виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

В наведеній правовій нормі визначено, що підставою для виникнення права на отримання виконавчого збору є фактичне часткове або повне примусове виконання судового рішення, а 10% нараховуються не на суму, яку підлягає стягнути з боржника, а на суму, яка була стягнута з нього в примусовому порядку. Відтак, невиконання боржником виконавчого документа в строк, встановлений державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не є підставою на стягнення виконавчого збору без здійснення заходів виконавчого провадження.

Перелік заходів виконавчого провадження встановлено ст. 10 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до положень ч.2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» з ОСОБА_2 може бути стягнуто 10% виконавчого збору лише з тієї суми, яка в результаті застосування до неї заходів виконавчого провадження була примусово стягнута на користь стягувача.

Проте за виконавчим провадженням до ОСОБА_2 не було застосовано жодних заходів виконавчого провадження, кошти на користь банку не були стягнуті (не було передано майно), що підтвердив в судовому засіданні державний виконавець. А тому у державного виконавця були відсутні підстави на стягнення виконавчого збору з боржника.

З цього питання Верховний Суд України у своїй постанові №3-217гс14 від 28.01.2015 року дійшов наступних висновків:

Статтею 25 закону «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом 3 робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій указує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до 7 днів з моменту винесення постанови та зазначає, що в разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим законом. Сплив строку наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Вищий господарський суд України не врахував наведених положень матеріального закону, не взяв до уваги, що судами не встановлено факту вчинення відділом державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження заходів примусового виконання рішення. Відповідно до ст. 32 закону «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення в боржника і передання стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Разом із тим, ч. 3 ст. 40 ЗУ Про виконавче провадження встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Проте така правова норма не є підставою для виникнення права на стягнення виконавчого збору, а лише встановлює порядок його стягнення за умови, що державним виконавцем стягнуто кошти чи повернуто майно хоча б частково на користь стягувача. Але у даному випадку з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заходи виконавчого провадження не вчинені, жодних коштів не стягнуто.

Враховуючи вище викладе, суд прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 6, 27 ч.2, 47 ч. 1 Закону України Про виконавче провадження, ст. ст. 447, 450, 451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 щодо винесення постанови № ВП55456930 від 02.01.2018 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 318 403,37 гривень.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 у ВП 55456930 від 02.01.2018 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 318 403,37 гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 15 днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: