Провадження №22-ц/772/444/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач :Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 рокуСправа № 149/2935/14-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року, постановлене суддею Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області М.Г.Войнаревичем,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 12.08.2014 року за позивачами визнано право власності по 1/2 частини на 48/100 ідеальних частини житлового будинку з господарськими будівлями № 14, що по вул. Тімірязєва в м. Хмільник Вінницької області. В належній їм на праві власності частині вищезазначеного житлового будинку без реєстрації проживає співмешканка покійного батька ОСОБА_2, яка добровільно відмовляється звільнити займаний нею будинок. Зі смертю батька позивачів ОСОБА_5 відповідач втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи викладене, позивачі просять усунути перешкоди в користуванні належним їм на праві власності 48/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями № 14, що по вул. Тімірязєва в м. Хмільник Вінницької області шляхом виселення відповідачки ОСОБА_2 з належної їм частини будинку.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19.12.2017 позов задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користуванні належною ним на праві приватної власності 48/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями № 14, що по вул. Тімірязєва в м. Хмільник Вінницької області шляхом виселення з нього ОСОБА_2

З таким рішенням не погодилась відповідач та оскаржила його в апеляційному порядку.

Вважаючи, що судом були неправильно застосовані норми матеріального права, неповно зясовано обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, висновки суду не відповідають обставинам справи, ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

В свою чергу ОСОБА_3 подала відзив на скаргу, де зокрема зазначила про законність рішення суду та безпідставність доводів апеляційної скарги. Просила рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України Апеляційний суд Вінницької області здійснює повноваження до утворення апеляційних судів в апеляційних округах.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, прийшов до наступного висновку.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції були встановлені такі обставини у справі.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності належить по 1/2 частці 48/100 ідеальних частин житлового будинку з господарськими будівлями № 14, що по вул. Тімірязєва в м. Хмільник Вінницької області. Право власності зареєстровано за ними в установленому законом порядку.

Дане приміщення було отримано у власність позивачами в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5

За життя батька в даному будинку проживала відповідач ОСОБА_2

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17.12.2013 року встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу відповідача з ОСОБА_5, який помер 19.07.2012 року.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17.12.2013 року було встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 01.01.2004 року по 19.07.2012 року.

Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01.06.2017 року за відповідачем визнано право власності на 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, яке було використане в процесі будівництва прибудови А1 в будинку № 14, що по вул. Тімірязєва в м. Хмільник Вінницької області.

16.09.2014 року позивачі висунули ОСОБА_2 вимогу про звільнення обєкта нерухомого майна, а саме 48/100 частини житлового будинку № 14, що по вул. Тімірязєва в м. Хмільник Вінницької області, однак відповідач її не виконала.

Так судом першої інстанції встановлено, що у відповідача у власності є житло, а саме квартира № 3 в житловому будинку за № 9 по вул. Щорса в м. Хмільнику.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За змістом статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відтак висновок суду, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є, а із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї узгоджується із правовою позицією ВСУ в справі № 6-158цс14 і є правильним.

Право ОСОБА_2 користуватись 48/100 частиною будинку було нею втрачено зі смертю ОСОБА_5.

На час розгляду справи у ОСОБА_2 відсутні будь-які правові підстави для користування належним позивачам будинком, а тому при відсутності її добровільної згоди на виселення з 48/100 частини будинковолодіння таке виселення повинне бути проведено в примусовому порядку. Право ОСОБА_2 на ? частину будівельних матеріалів, які були використанні при зведенні добудови А1, не породжує у неї права користування власне будинком (48/100 його частини).

При ухваленні рішення судом першої інстанції були повно та всебічно досліджені обставини, правильно визначено характер спірних правовідносин; порушень матеріального чи процесуального права допущено не було.

У доводах скарги ОСОБА_2 зазначає, що шляхом її виселення її фактично позбавляють права власності на майно, яке визнано за нею рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року.

Суд вважає, що такий довід є необґрунтованим, оскільки вказаними судовими рішеннями визнано право власності лише на будівельні матеріали, а не на прибудову до будинку, яка дотепер не прийнята в експлуатацію. Оскаржуване рішення жодним чином не обмежує право власності відповідача на будівельні матеріали, на ? частину яких за нею визнано право власності і не позбавляє права на отримання компенсації.

В ході апеляційного розгляду відповідач підтвердила ту обставину, що вона не погоджується на отримання грошової компенсації, а лише бажає проживати в житловому приміщенні.

Доводи скарги щодо того, що ОСОБА_2 докладала значних зусиль та витрачала значні кошти для поліпшення 48/100 частини будинку для вирішення даного спору не мають істотного значення, оскільки вказані обставини є вагомими при вирішенні питання визнання права власності на майно. У даному випадку суд звертає увагу на мотивувальну частину Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17.12.2013, яке вступило в законну силу, яким встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сімєю та відмовлено ОСОБА_2 у визнанні зі нею права власності, зокрема, на 48/100 частини будинку, відповідно до якої залишилось недоведеним що вартість цієї частині будинку істотно збільшилась внаслідок спільних трудових чи грошових затрат.

Отже, рішення суду першої інстанції було ухвалене з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному дослідженні обставин у справі, є законним, обґрунтованим та справедливим, а тому апеляційний суд вважає, що таке рішення скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складений 03 березня 2018 року.

Головуючий

Судді: