Провадження № 2/127/6297/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянув в судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом про виселення до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7. Посилаються на те, що 01.09.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, загальною площею 49, 80 кв. м., житловою площею 28, 40 кв. м., яка знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. А Первозванного (Стахурського)АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 11.05.2005 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1055.

Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому наступних осіб: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, які підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення з квартири, загальною площею 49, 80 кв. м. житловою площею, 28, 40 кв.м., яка знаходиться за адресою : Вінницька область, м. Вінниця, вул. А. Первозванного (Стахурського)АДРЕСА_2.

Просили суд виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка знаходиться за адресою : Вінницька область, м. Вінниця, вул. А. Первозванного (Стахурського)АДРЕСА_2, зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири, без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини, викладені в позові, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала висновок про недоцільність виселення дітей ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 № 01-00-011-5778 від 07.02.2018 року.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», необхідно відмовити.

Судом встановлено, що 01.09.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, загальною площею 49, 80 кв. м., житловою площею 28, 40 кв. м., яка знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. А Первозванного (Стахурського)АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 11.05.2005 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1055 (а.с.5-6).

25.09.2017року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 була направлена претензія ПАТ КБ «ПриватБанк», щодо добровільного звільнення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку з квартири, яка знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. А Первозванного (Стахурського)АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Докази про те, що вище вказана претензія була отримана відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в матеріалах справи відсутні.

Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 67397218 від 06.09.2016 року вбачається, що державним реєстратором 01.09.2016 року на звернення позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. А. Первозванного (Стахурського)АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк» (5-6).

З позовною заявою про виселення ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 13.11.2017 року, в свою чергу в матеріалах справи міститься інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 106211915 від 05.12.2017 року, з якої вбачається, що рішення державного реєстратора від 01.09.2016 року скасоване, натомість міститься рішення від 05.12.2016 року, з якого вбачається що державним реєстратором 05.12.2016 року на звернення позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. А. Первозванного (Стахурського)АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 45-47).

Дана обставина не заперечувалась представником позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні, однак позовні вимоги грунтуються саме на рішенні від 01.09.2016 року, яке станом на 05.12.2017 року скасоване самим реєстратором.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно вимог ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України, передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

Згідно з частиною третьою статті 33 цього Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою та другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України.

Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Дана вимога про виселення, після набуття у власність позивачем 05.12.2016р., відповідачам не направлялась.

Крім того, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті39та/або частини першої статті 40 Закону № 898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка міститься в постанові від 18 березня 2015 року по справі №6-39 цс15.

В матеріалах справи відсутні відомості, щодо коштів (кредитних коштів) за які була придбана спірна квартира за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. А. Первозванного (Стахурського)АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Крім того, в матеріалах справи міститься висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01-00-011-5778 від 07.02.2018 року про недоцільність виселення дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 з квартири АДРЕСА_3 (вул. Стахурського) м. Вінниці (а.с.82).

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення не підлягає задоволенню за недоведеністю заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 575, 589, 590 ЦК України, ст. 109 ЖК Української РСР, ст. ст. 4, 13, 76, 77, 81, 258-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: