Провадження № 22-ц/790/944/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченко І.О.,

суддів колегії - Кружиліної О.А., Хорошевського О.М.

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 -ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2017 року у справі № 635/8704/16-ц (суддя Шинкарчук Я.А.) за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили позбавити батьківських прав ОСОБА_6 у відношенні неповнолітнього сина - ОСОБА_5.

В обгрунтування позовних вимог зазначили, що з 25 квітня 1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі, який на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2015 року розірвано. Від даного шлюбу вони мають спільного сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина - ОСОБА_5 залишився проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом із батьком, мачухою та сестрою. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. В сім'ї склалися стійкі доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Ввесь час з жовтня 2014 року відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонувала, не виявляла бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні, не виконувала обов'язку матері утримувати дитину. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не піклується про забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, взагалі не спілкується з дитиною, що необхідне для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині до доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти. Приведене у свою чергу підтверджується відповідними документами. Разом з тим, не виконання відповідачем обов'язку матеріально утримувати дитину підтверджується наявністю заборгованості у розмірі 11046 грн. 30 коп. станом на 20 жовтня 2016 року по сплаті аліментів встановлених рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 квітня 2016 року. Таким чином, у зв'язку з викладеним, позивачі звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 у відношенні неповнолітнього сина - ОСОБА_5

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2017 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3, ОСОБА_5. до ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що в матеріалах справи достатньо доказів підтверджуючих ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Висновок органу опіки щодо позбавлення батьківських прав достатньо вмотивований. Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги думку дитини щодо позбавлення батьківських прав його матері.

На апеляційну скаргу ОСОБА_6 подала відзив, в якому просить відмовити у задоволені апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що у неї з ОСОБА_3 склались неприязнені стосунки. Думка дитини щодо доцільності позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав сформована під негативним впливом батька. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідачем, які б свідчили про ухилення ОСОБА_6 від виховання своїх дітей і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2015 року шлюб, зареєстрований 25 квітня 1998 року між ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, розірвано.

Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 вересня 2000 року, видане міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова, на підставі актового запису №471.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, разом з батьком - ОСОБА_3, дружиною батька - ОСОБА_12, сестрою - ОСОБА_13, про що зазначено в інформації з виконавчого комітету Роганської селищної ради №11-17/454 від 12 грудня 2016 року.

У відповідності до відповіді на адвокатський запит від 30 листопада 2016 року адвоката ОСОБА_4 за підписом завідувача поштового відділення Рубан О.Г., до поштового відділення, за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Мала Рогань, вул. Шкільна, буд.3, поштова кореспонденція на ім'я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає АДРЕСА_1, від його матері - ОСОБА_6 в період з 01 січня 2016 року до 01 грудня 2016 року не надходила. В книзі запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень запис відсутній.

Згідно з інформацією з Амбулаторії загальної практики-сімейної медицини села Мала Рогань за вих.№3 від 07 грудня 2016 року отриманої на адвокатський запит від 30 листопада 2016 року адвоката ОСОБА_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на обліку в медичній амбулаторії сімейного лікаря знаходиться з 21 вересня 2011 року. Дитина часто, тривало хворіючи на гості респіраторні вірусні інфекції, на диспансерному обліку не перебуває. З 2011 року станом здоров'я та його лікуванням займається тільки батько ОСОБА_3, який мешкає разом зі своїм сином. Мати ОСОБА_6 не приймала участь в лікуванні та оздоровленні дитини.

З довідки виданої Харківською гімназією №178 «Освіта» Харківської міської ради Харківської області за вих.№04-09/765-16 від 05 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається в Харківській гімназії№178 «Освіта» в 11-А класі. За період навчання в гімназії мати учня не приходила до шкоди, не цікавилась успіхами у навчанні та поведінкою сина, не брала участі у роботі батьківських зборів. Класний керівник підтримує зв'язку з батьком учня.

У відповідності до характеристики ОСОБА_5, учня 11-А класу Харківської гімназії №178 «Освіта» Харківської міської ради Харківської області (вих.№04-09/766-16 від 05 грудня 2016 року), останній навчається в гімназії з восьмого класу. Зарекомендував себе як дисциплінарний учень. Володіє навчальним матеріалом на достатньому та середньому рівні. Навчається не в повну міру своїх сил. Має довільну змішану пам'ять, виявляє конкретне мислення. На уроках уважний. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Брав активну участь у роботі учнівського самоврядування. Стриманий, врівноважений, розсудливий учень. Правила поведінки свідомо виконує. Підтримує дружній стосунки з багатьма учнями. Батько приділяє належну увагу вихованню сина, бере участь у проведенні батьківських зборів.

Згідно з постановою державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харчишина О.С. від 23 червня 2016 року, відкрито виконавче провадження №51485007 за виконавчим листом №635/9052/15-ц, виданого 28 квітня 2016 року Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6, та сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від її заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 грудня 2015 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З листа Головного управління юстиції у Харківській області за вих.№ 07.02-23/07.02-31/П-257 «Про результати розгляду звернення від 29 червня 2016 року» судом встановлено, що станом на 20 жовтня 2016 року за ОСОБА_6 обліковується заборгованість зі сплати аліментів на суму 11046 грн. 30 коп.

На вищезазначені докази позивач посилається як на такі, що вказують на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню за дитиною - ОСОБА_5

Згідно висновку наданого Харківською районною державною адміністрацією Харківської області за вих.№01-19/371 від 01 року 2017 встановлено, що усунення від виконання батьківських обов'язків з боку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, має місце. Виходячи з інтересів ОСОБА_5 Харківська районна державна адміністрація вважає доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у судовому порядку.

Висновок районної державної адміністрації не містить відомості яким чином служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації з'ясовувала взаємовідносини батьків, їх емоційний і психологічних стан та відношення до участі у вихованні дитини кожного з них.

З метою спростування обставин, на які вказують позивачі як на такі, що демонструють ухилення відповідача він обов'язку по вихованню дитини, відповідачем до суду надано докази на підтвердження того, що до розлучення та спільного проживання, нею виконувались всі обов'язки по піклуванню за дитиною, проте після розлучення розпочався психологічний тиск на дитину зі сторони батька, що і стало однією з причин негативного відношення дитини до матері.

Як вбачається з інформації з Малороганської ЗОШ І-ІІІ ступенів за вих.№01-27/40 від 23 лютого 2017 року наданої на запит адвоката Харківської обласної колегії адвокатів Лаєвської М.Л., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, у даному закладі навчався з 27 вересня 2011 року (6 клас) по 27 серпня 2013 року. Вибув у зв'язку з вступом до Харківської гімназії №178 «Освіта» Харківської міської ради (наказ по школі від 27 серпня 2013 року №14). Мати, ОСОБА_6, за час навчання у школі ОСОБА_5 брала активну участь у вихованні свого сина, піклувалася про всебічний розвито дитини, відвідувала батьківській збори, постійно цікавилась успіхами у навчанні ОСОБА_5, підтримувала зв'язок з класним керівником та адміністрацією шкоди з питань виховання та навчання ОСОБА_5.

У відповідності до відповіді з Харківської гімназії №178 «Освіта» Харківської міської ради за вих.№04-09/93-17 від 17.02.2017 наданого на запит адвоката Харківської обласної колегії адвокатів Лаєвської М.Л., ОСОБА_5 був зарахований до 8-А класу гімназії 28.08.2013 на підставі заяви батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_3, особової справи учня та медичної карти. Раніше він навчався у Малороганській загальноосвітній школі Харківської районної ради Харківської області. Надати інформацію про участь матері у вихованні дитини за період навчання ОСОБА_5 у 2013/2014 н.р. та 2014/2015 н.р. неможливо, у зв'язку з тим, що класний керівник ОСОБА_19 була звільнена у серпні 2015 року. За період навчання в гімназії з 01 вересня 2015 року по січень 2017 року мати учня ОСОБА_6 не приходила до школи, не цікавилась успіхами у навчанні та поведінкою, не брала участі у роботі батьківських зборів.

З відповіді сільського голови Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області від 14 грудня 2017 року вбачається, що в родині ОСОБА_6 склались досить складні взаємовідносини між подружжям, між матір'ю та старшими дітьми (діти по відношенню до матері були налаштовані досить агресивно, батько ж жодним чином не намагався присікти таку їх поведінку. В процесі діалогу всі члени сім'ї звинувачували один одного в конфлікті, яки виник між ними. Родина ОСОБА_6 була взята під соціальний супровід. З батьками проведена профілактична бесіда про їх відповідальність за своїх дітей, за їх формування як особистостей, за виховання в них почуття поваги до батьків, членів родини та інших людей. Батькам було рекомендовано відповідально підійти до вирішення проблеми та з урахуванням інтересів дітей, максимально зменшити психологічний стрес для них в процесі вирішення конфлікту і, насамперед, спробувати вирішити питання взаємовідносин між ними, як подружжя, не вплутуючи в конфлікт неповнолітніх дітей.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (батьки відповідача) вказали, що дійсно були неодноразові намагання відповідача налагодити зв'язок з рідними дітьми, зокрема, з неповнолітнім сином, в тому числі шляхом телефонних розмов, проте такі намагання супроводжувалися відповідними перешкодами з боку батька дитини.

З приводу ж наявної заборгованості зі сплати аліментів, в судовому засіданні судом з'ясовано, що як і у ОСОБА_6 (на утримання неповнолітніх сина і доньки, які мешкають із ОСОБА_3.), так і у ОСОБА_3 (на утримання неповнолітньої доньки, яка мешкає зі ОСОБА_6.) мається заборгованість зі сплати аліментів. Як вказано сторонами в судовому засідання та жодною зі сторін не заперечувалось, розмір заборгованості по сплаті аліментів у кожного майже рівний (з незначною різницею).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів свідомого ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, що давало б підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Зокрема, матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна дійти до безперечного висновку про те, що ОСОБА_6 злісно ухиляється від участі у вихованні дитини.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами ст. 212 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, для задоволення позову.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, як принциповим положенням визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини.

В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно роз'яснень, які містяться в абз.2 п.18 приведеної вище постанови Пленуму, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків.

Матеріали справи дійсно містять докази складних, неприязних стосунків між матір'ю та сином, та наявність загостреної конфліктної ситуації, що створює для відповідача перепони у прийнятті участі у вихованні дитини через неприязні стосунки з колишнім чоловіком, але це не впливає на обсяг обов'язків батьків по відношенню до дитини, а також не може свідчити про свідоме нехтування своїми обов'язками відповідачем.

Розглядаючи спір, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції не погодився з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 та вважав його таким, що винесений без достатніх правових підстав, оскільки висновок має формальний характер та враховував всіх обставин взаємовідносин, що склалися між сторонами; не містить відомості яким чином служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації з'ясовувала взаємовідносини батьків, їх емоційний і психологічних стан та відношення до участі у вихованні дитини кожного з них. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що службою у справах дітей Харківської районної державної адміністрації вживались необхідні дії і заходив для сприяння налагодженню відносин дитини з матір'ю.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновок про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав, зроблено без урахування перевірених судом першої інстанції фактів, він є однобічним, поверховим та ґрунтується винятково на тих матеріалах, які були надані позивачем до служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації. При цьому зазначений висновок не відображає дійсних підстав недодержання відповідачем оспорюваних прав і обов'язків, а тому не підтверджує його винуватості в ухиленні від виконання батьківських обов'язків, не відповідає інтересам дитини і носить формальний характер, у зв'язку із чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З матеріалів справи не вбачається і в ході апеляційного розгляду справи не встановлено беззаперечних і достатніх доказів, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо ухилення її від виховання сина, умисного і свідомого нехтування своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що ОСОБА_6 категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дитини, тому позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 є передчасним. Розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів та непогодження з їх оцінкою судом першої інстанції, і на правильність висновків суду не впливають. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що невиконання відповідачем своїх обов'язків шкодить психічному і фізичному здоров'ю дитини, як зазначено в апеляційній скарзі.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що несплата ОСОБА_6 аліментів негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання. Під час судового розгляду справи не встановлено достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, , 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 -ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2017 року залишити без змін.

Повне судове рішення буде складено 05 лютого 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -

Судді:

Повний текст судового рішення складено 06 лютого 2018 року.