П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 759/13129/17

провадження № 22-ц/796/2196/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

суддів - Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_4,

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва у складі судді Миколаєць І.Ю. від 05 грудня 2017 року про повернення позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

05 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, а саме зобов'язано надати докази сплати судового збору та зазначити в позовній заяві обставини в обґрунтування позовних вимог щодо визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду позивачка через свого представника ОСОБА_4 подала до суду апеляційну скаргу, в якій посилалась на те, що підстави для повернення позовної заяви позивачу, встановлені судом першої інстанції, не відповідають дійсності. Вказувала на те, що виконала ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху, а тому суд зобов'язаний був відкрити провадження у справі та призначити справу до розгляду.

За наведених обставин просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2017 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка у вересні 2017 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, що містив дві немайнові вимоги, а саме: про визнання заповіту недійсним та про усунення від права на спадкування, сплативши при цьому судовий збір за одну немайнову вимогу.

07 вересня 2017 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Позивачу необхідно було доплатити судовий збір та зазначити обставини в обґрунтування позовних вимог щодо визнання заповіту недійсним.

Ухвалою від 05 грудня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва визнав позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повернув позивачу.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду від 07.09.2017, та її вимоги не виконав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ст. 119, 120 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину (п. 6 ч. 2).

Оскільки, виклад обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач здійснює на власний розсуд, а зі змісту позовної заяви вбачається, що в цій заяві позивачкою викладено обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено докази, що підтверджують кожну обставину, колегія суддів вважає помилковим висновок суду, що позовна заява не відповідає вимогам та змісту, встановленим п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України (в редакції на час подання позову).

Разом з тим, висновок суду про залишення позовної заяви без руху з підстав невідповідності вимогам ч. 5 ст. 119 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали), а саме не долучення до позовної заяви документу, що підтверджує сплату судового збору в повному обсязі, є обґрунтованим .

У відповідності до ч. 1 ст. 121 (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 119 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

З матеріалів справи на виконання ухвали суду від 07.09.2017 ОСОБА_1, діючи через свого представника ОСОБА_4, 28 листопада 2017 року подала до суду заяву про усунення недоліків, до якої долучила квитанцію про сплату судового збору у визначеному судом розмірі (а.с. 25).

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали) суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, а тому висновок суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви позивачеві з підстав невиконання вимог ухвали суду та не усунення недоліків є помилковим.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Судові процедури повинні бути справедливими,тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Враховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви перешкоджає подальшому провадженні у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а саме для вирішення питання про відкриття провадження.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_4, - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець