Справа № 527/1469/16-ц
провадження 2/527/4/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Левицької Т.В.,

при секретареві судового засідання - Папенко Л.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представників позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі - продажу недійсним та визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору, із залученням третіх осіб: Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, ОСОБА_8 та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні майном шляхом виселення з позбавленням права користування житловим приміщенням, третя особа: виконавчий комітет Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, -

ВСТАНОВИВ :

21.07.2016 року позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_1 звернулися до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_7, з залученням третіх осіб: Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що в січні 1985 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 створили сімю і проживали спільно в с. Костюківка Теплицького району Вінницької області разом з малолітнім на той час ОСОБА_1 У вересні 1985 року змінили місце проживання та переїхали в смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області. 27.09.1985 року позивача ОСОБА_6 було прийнято в члени колгоспу «Україна» (смт. Градизьк Глобинського району) дояркою, що підтверджується записами в трудовій книжці. Тоді ж у члени колгоспу «Україна» трактористом було прийнято ОСОБА_7 У 1985 році колгосп «Україна» виділив сторонам, як членам колгоспного двору, 1/2 житлового будинку з присадибною земельною ділянкою розміром 0,12 га по вул. Фрунзе, 94-д в смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області. Позивачі та відповідач проживали разом та вели спільне господарство в смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області по вул. Новій (Фрунзе) , 94-д, були прописані у будинку за вказаною адресою. 23.11.1989 року відповідач уклав з колгоспом «Україна» договір купівлі продажу вищевказаної 1/2 частини житлового будинку. З посиланням на ст.ст. 41, 48, 49, 50, 59, 120, 123 ЦК УРСР позивачі прохають: - визнати договір купівлі продажу 1/2 частини будинку від 23 листопада 1989 року, укладений між ОСОБА_7 та колгоспом «Україна», посвідчений секретарем виконавчого комітету Градизької селищної Ради народних депутатів 23 листопада 1989 року за реєстровим номером 322 та зареєстрований 31.01.1990 року в Кременчуцькому МБТІ в книзі 18 за реєстровим номером 3267 недійсним; - визнати за ОСОБА_6, ОСОБА_1 право власності на майно колишнього колгоспного двору, в розмірі 1/3 частини кожному з виділеної їм та ОСОБА_7 колгоспом «Україна» ? частини житлового будинку та надвірних будівель за адресою: вул. Нова (Фрунзе), 94-д, смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області, залишивши у власності ОСОБА_7 його 1/6 частину.

17 жовтня 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_1, з залученням третьої особи виконавчого комітету Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні майном шляхом виселення з позбавленням права користування житловим приміщенням. Зустрічний позов обґрунтований тим, що згідно договору купівлі продажу 1/2 житлового будинку ОСОБА_7 є власником 1/2 житлового будинку, розташованого за адресою: смт. Градизьк, вул. Фрунзе (Нова), 94. У 1/2 частині житлового будинку зареєстровані позивач ОСОБА_7 та відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_1. Відповідачі вчиняють сварки, створюють нестерпні умови проживання та чинять перешкоди у користуванні належним позивачу майном. З посиланням на ст.ст. 316, 391 ЦК України, ОСОБА_7 прохає усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності 1/2 частиною житлового будинку, розташованого по вул. Нова, 94 у смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області, шляхом виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_1 із займаного ними жилого приміщення 1/2 частини житлового будинку, розташованого по вул. Нова, 94 у сел. Градизьк Глобинського району Полтавської області без надання іншого жилого приміщення, з позбавленням права користування цим житловим приміщенням.

Згідно ухвали Глобинського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2016 року первісний та зустрічний позови обєднано в одне провадження.

В судовому засіданні позивач по первісному позову (відповідач по зустрічному) ОСОБА_6 первісний позов підтримала, посилаючись на підстави та обставини, зазначені в ньому, просила його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Пояснила, що в 1985 році вона разом з ОСОБА_7 та її 7-річним сином приїхали в смт. Градизьк. В колгоспі «Україна» їм пояснили, що якщо вони з цивільним чоловіком ОСОБА_7 будуть обоє працювати в колгоспі, то їм дадуть житло, а потім з зарплати будуть відраховувати 10%. Зазначила, що вони з ОСОБА_7 та її неповнолітнім сином ОСОБА_1 проживали однією сімєю, були повязані спільним побутом, вели домашнє господарство, обоє працювали в колгоспі «Україна». Колгосп виділив їм будинок за адресою: вул. Нова, 94-д в смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області, який відносився до колгоспного двору і вони в ньому постійно проживали В жовтні 2015 року під матрацом ліжка вона знайшла договір купівлі продажу вказаного житлового будинку, укладений між колгоспом «Україна» та ОСОБА_7, до цього часу про існування вказаного договору вона не знала. Відносини з ОСОБА_7 погіршилися і в 2016 році він пішов із сімї. В частині зустрічного позову вказала, що їх сімейні відносини почали псуватися в звязку з тим, що ОСОБА_5 споювала ОСОБА_7, ніхто ОСОБА_7 з будинку не виганяв, перешкод для його проживання у будинку не створюють. У ОСОБА_7 є ключі від будинку, замки в будинку не змінювались.

Представник ОСОБА_6 ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, пояснила, що вона є дочкою ОСОБА_6, в реєстраційній книзі в Градизькій селищній раді в складі сімї у будинковолодінні за адресою: вул. Нова, 94-д в смт. Градизьк були зазначені її мати ОСОБА_6, вітчим ОСОБА_7, брат ОСОБА_1 та вона. Вказаною сімєю вони спільно проживали у вищевказаному будинку, який відносився до колгоспного двору та був виділений мамі та вітчиму як членам колгоспного двору, вели підсобне господарство. Пояснила, що до 2016 року стосунки між її мамою та вітчимом були звичайні, як у подружжя, вони разом прожили 35 років. В звязку зі зловживанням ОСОБА_7 алкоголем з 2016 року відносини між ними погіршилися. Про існування договору купівлі продажу житлового будинку між ОСОБА_7 та колгоспом «Україна» вони дізналися у жовтні 2015 року.

Представник ОСОБА_6 ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов просив задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Додатково пояснив, що додатковою підставою визнання договору недійсним є укладення його без згоди загальних зборів колгоспу. Вказав, що житловий будинок міг бути власністю лише всіх членів колгоспного двору, а не одного із його членів. Зазначив, що виселення одним співвласником інших співвласників не передбачено чинним законодавством, тобто задоволення первісного позову виключає можливість задоволення зустрічного позову.

Позивач по первісному позову (відповідач по зустрічному) ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов підтримав, посилаючись на підстави та обставини, вказані в ньому, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Пояснив, що вони разом з матірю ОСОБА_6 та вітчимом ОСОБА_7 переїхали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, бо ОСОБА_7 повідомив, що там, якщо вони будуть працювати в колгоспі, їм дадуть будинок на сімю. Вони всі разом проживали однією сімєю, вели спільне господарство до 2016 року. Про існування договору купівлі продажу житлового будинку між ОСОБА_7 та колгоспом «Україна» він дізнався в 2015 році від матері. Зазначив, що перешкод для проживання ОСОБА_7 в будинку за адресою: вул. Нова, 94-д в смт. Градизьк вони не створювали, сварок не було, проживали як звичайна сімя, після лікарні він до будинку не повертався. У ОСОБА_7 є свій комплект ключів від будинку.

Відповідач по первісному позову ( позивач по зустрічному ) ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, направив заяву про розгляд справи без його участі, просив у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Представник ОСОБА_7 ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала, зустрічний позов підтримала, посилаючись на підстави та обставини, зазначені у ньому. Пояснила, що з березня 1985 року ОСОБА_7 працював в колгоспі «Україна», проживав у гуртожитку один. У вересні 1985 року у смт. Градизьк приїхала ОСОБА_6 У 1986 році ОСОБА_7 колгосп «Україна» виділив будинок за адресою: вул. Нова, 94-д в смт. Градизьк Глобинського району, ОСОБА_6 разом зі своїм сином ОСОБА_1 проживали у нього як квартиронаймачі, оскільки їм не було де жити, за квартиру не платили. Спільного побуту у них не було, вели окреме господарство. Вказані відомості відомі їй зі слів ОСОБА_7 Восени 2015 року ОСОБА_6 почала вимагати у ОСОБА_7 поділити спірний будинок. У 2016 ОСОБА_7 поламав ногу, оскільки вона (ОСОБА_5І.) була поряд, то він попросив відвезти його до лікарні, після цього вони почали спілкуватися. Після того як ОСОБА_7 потрапив у лікарню, вона поїхала до квартирантів, щоб допомогли з лікуванням, проте вони відмовилися. Після одужання в травні 2016 року вона забрала ОСОБА_7 жити до себе, оскільки додому його не пустили ОСОБА_6 та ОСОБА_1, пізніше вони одружилися. Зазначила, що раніше вона неодноразово спостерігала сварки ОСОБА_7 з ОСОБА_6

Представник ОСОБА_7 ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, зустрічний позов підтримав, посилаючись на підстави та обставини, зазначені у ньому. Пояснив, що ОСОБА_7 проживав у будинку за адресою: вул. Нова, 94-д в смт. Градизьк Глобинського району з 1986 року. В 1989 року він купив вказаний будинок у колгоспу «Україна». Згідно договору купівлі продажу будинку вартість його оплачував ОСОБА_7 Шлюбних відносин у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не було, ОСОБА_6 разом зі своїм сином ОСОБА_1 орендували житло у ОСОБА_7 Останнім часом відповідачі почали влаштовувати сварки. В 2016 році, коли ОСОБА_7 потрапив у лікарню, вони йому не допомагали, після виписки додому не пустили, тому він змушений був проживати у ОСОБА_5 В звязку з викладеним, ОСОБА_7 неодноразово звертався до органів поліції. Крім того, у звязку зі спливом 3-річного строку позовної давності просив у задоволенні первісного позову відмовити.

Треті особи - представники Градизької селищної ради, ОСОБА_8 в судове засідання не зявилися були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 пояснив, що з ОСОБА_6 та ОСОБА_7М вони познайомилися під час роботи в колгоспі. Він в 1986 році працював в колгоспі «Україна» керуючим. Вказав, що ОСОБА_7 з ОСОБА_6 приїхали з західної України, проживали спільно як сімя, вели спільне домашнє господарство, обоє працювали в колгоспі «Україна» і їм, як сімї та членам колгоспу, колгосп «Україна» дав будинок. Разом з ними постійно проживав також ОСОБА_1.

Конфліктів між ними в той час не помічав, проживали як звичайна сімя. Зараз проживає на значній відстані, тому про відносини в сімї ОСОБА_1 ОСОБА_7 йому не відомо. Про те, що ОСОБА_7 викупив будинок, який їм надав колгосп «Україна», він не знав.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вона знає як працівників колгоспу «Україна». В 80-х роках в колгоспі не хватало спеціалістів і тому всім приїжджим давали житло. Їм, як сімї, дали великий будинок, а потім утримували його вартість із зарплати. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали спільно як сімя, вели домашнє господарство, ніяких конфліктів між ними не було, разом з ними постійно проживав син ОСОБА_6 - ОСОБА_1. Про відносини в сімї ОСОБА_1 ОСОБА_7 в даний час їй нічого не відомо.

Аналогічні пояснення дав свідок ОСОБА_11, який на той час працював водієм в колгоспі «Україна».

ОСОБА_12, надавши пояснення як свідок, пояснила, що з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вони сусіди і разом працювали в колгоспі. Зазначила, що ОСОБА_7 і ОСОБА_6, разом з ОСОБА_1 проживали спільно сімєю за адресою: вул. Нова, 94 д в смт. Градизьк, вели домашнє господарство, обробляли город. Будинок їм, як подружжю, дав на виплату колгосп «Україна». В 2015-2016 роках про конфлікти у їх сімї не чула, відносини у сімї були нормальні, пояснила, що ОСОБА_7 часто приходив додому пяний. Про те, що ОСОБА_7 виганяли з будинку їй нічого не відомо.

Подібні за змістом пояснення надав свідок ОСОБА_13.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він є товаришем ОСОБА_7 У травні 2016 року ОСОБА_5 попрохала його забрати з лікарні ОСОБА_7, хотіли відвезти його додому за адресою: вул. Нова, 94-д в смт. Градизьк, стукали в хвіртку, але там ніхто не відчинив, тому вони відвезли ОСОБА_7 до ОСОБА_5 Пояснив, що він особисто хвіртку не намагався відчинити, описати її не може. Зазначив, що не памятає, чи розповідав йому щось ОСОБА_7 про відносини в сімї, про те, що ОСОБА_6 була квартиранткою ОСОБА_7 ніколи не говорив.

В порядку п. 9 ч. 1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків по вказаній справі, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживали у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне домашнє та підсобне господарство, разом з ними за адресою: вул. Нова, 94-д в смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області проживав ОСОБА_1 син ОСОБА_6. Вказане підтверджується довідкою виконкому Градизької селищної ради № 2654 від 18.07.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_6 зі своїм сином ОСОБА_1 та цивільним чоловіком ОСОБА_7 проживали разом та вели спільне господарство в смт. Градизьк по вул. Новій (Фрунзе), 94-д згідно даних запису погосподарської книги № 9 за 1986-1990 роки ( а.с. 17). Викладене також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

27 вересня 1985 року позивача по первісному позову ОСОБА_6 було прийнято в члени колгоспу «Україна» ( смт. Градизьк Глобинського району) дояркою, що підтверджується записом в трудовій книжці ОСОБА_6 ( а.с. 13-14).

В той же період відповідача ОСОБА_7 було прийнято в члени колгоспу «Україна» на посаду механізатора.

У 1985 році колгосп «Україна» виділив сімї ОСОБА_7 ОСОБА_6, як членам колгоспного двору, 1/2 частину житлового будинку з присадибною земельною ділянкою площею 0,12 га по вул. Фрунзе ( в даний час Нова), 94-д в смт. Градизьк Глобинського району.

Як вбачається з довідки виконкому Градизької селищної ради № 2226 від 14.06.2016 року, згідно розпорядження Градизького селищного голови № 35 від 19.02.2016 року вулиця Фрунзе перейменована на вулицю Нова (а.с. 32).

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР 1963 року ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Ч.2 ст. 123 ЦК УРСР встановлено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Градизької селищної ради 20.07.2016 року за № 2686 підтверджується, що господарство ОСОБА_7 та членів його сімї на період 1985 року відносилось до типу колгоспного двору (а.с. 18).

Згідно записів у домовій книзі ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 були зареєстровані у будинку за адресою: вул. Фрунзе (Нова), 94-д, смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області (а.с. 22-24).

Відповідно до п. 6 ППВСУ від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.05.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_6 вона до 15 квітня 1991 року не втратила право на частку в майні колгоспного двору, оскільки знаходилася у членстві колгоспу «Україна» до його реорганізації ( а.с. 13).

Згідно відповіді Градизької селищної ради від 18 квітня 2016 року № 02-34/399 вбачається, що 1/2 частина житлового будинку придбаного ОСОБА_7 зареєстрована за колишнім колгоспом «Україна» згідно рішення виконавчого комітету Градизької ради народних депутатів №35 від 27.03.1991 року, підтверджуючим документом статусу колгоспного двору являється погосподарська книга за №18 1991-1995 років ( а.с. 16)

23 листопада 1989 року ОСОБА_7 уклав ізколгоспом «Україна», в особі ОСОБА_15, договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: вул. Фрунзе (Нова), 94-д в смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області, зареєстрований у Кременчуцькому МБТІ 31 січня 1990 року в реєстрову книгу № 18 за реєстром № 3267 (а.с. 30-31).

Відповідно до архівної довідки, виданої архівним сектором Глобинської РДА 12.01.2016 року за № 04-02/53, всі юридичні особи, які були правонаступниками колгоспу «Україна», припинили своє існування (а.с. 29).

Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Згідно ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх . По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Ст. 50 ЦК УРСР встановлено, що недійсною є угода, укладена юридичною особою в суперечності з встановленими цілями її діяльності. До таких угод відповідно застосовуються наслідки, передбачені статтею 48 або 49 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами ст. 59 ЦК УРСР угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав є визнання права, визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, суд вважає, що укладений між ОСОБА_7 та колгоспом «Україна» договір купівлі продажу від 23 листопада 1989 року не відповідав вимогам закону, оскільки істотно звужував права іншого повноправного члена колгоспного двору ОСОБА_6 та ущемляв права неповнолітнього на час укладення договору ОСОБА_1, в звязку з чим він підлягає визнанню недійсним на підставі ст.48 ЦК УРСР.

Враховуючи презумпцію рівності часток усіх членів колишнього колгоспного двору у майні двору ( ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР), суд вважає, що позивачам ОСОБА_6, ОСОБА_1, відповідачу ОСОБА_7 Миколайвичу належить право власності на майно колишнього колгоспного двору в розмірі 1/3 частини кожному з виділеної їм колгоспом «Україна» ? частини житлового будинку та надвірних будівель за адресою: вул. Нова (Фрунзе), 94-д, смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області.

Заява представника ОСОБА_7 ОСОБА_5 про застосування наслідків пропущення строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Відповідно до ч 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ОСОБА_5 вважає, що саме із дати укладення договору купівлі продажу, тобто 3 23.11.1989 року почав спливати термін позовної давності щодо будь яких майнових претензій позивачів до ОСОБА_7

В той же час, як вбачається з пояснень ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про існування договору купівлі продажу житлового будинку, укладеного між колгоспом «Україна» та ОСОБА_7 їм стало відомо лише в 2015 році, коли вони під матрацом знайшли вказаний договір, в звязку з чим строк позовної давності слід обчислювати саме з 2015 року.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, з залученням третьої особи виконавчого комітету Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні майном шляхом виселення з позбавленням права користування житловим приміщенням не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В звязку з задоволенням первісного позову за відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_1 визнано право власності на 1/3 частину за кожним в 1/2 частини житлового будинку та надвірних будівель за адресою: вул. Нова (Фрунзе), 94-д, смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України , правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, що передбачено ст. 319 ЦК України.

У відповідності до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В звязку з викладеним усунення перешкод в користуванні і розпорядженні ОСОБА_7 майном шляхом виселення відповідачів які є співвласниками 1/2 житлового будинку з позбавленням їх права користування житловим приміщенням суперечитиме положенням вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 48, 50, 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 257, 261, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 12, 13,81, 76-81, 223, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_7 за участю третіх осіб Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області , ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору задовольнити .

Визнати договір купівлі-продажу 1/2 частини будинку від 23 листопада 1989 року, укладений між ОСОБА_7 та колгоспом «Україна», посвідчений секретарем виконавчого комітету Градизької селищної Ради народних депутатів 23 листопада 1989 року за реєстровим номером 322 та зареєстрований 31.01.1990 року в Кременчуцькому МБТІ в реєстровій книзі 18 за реєстровим номером 3267 - недійсним. Визнати за ОСОБА_6, ОСОБА_1 право власності на майно колишнього колгоспного двору, в розмірі 1/3 частини кожному з виділеної їм та ОСОБА_7 колгоспом «Україна» ? частини житлового будинку та надвірних будівель за адресою: вул. Нова (Фрунзе), 94-д, смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні майном шляхом виселення з позбавленням права користування житловим приміщенням, третя особа: виконавчий комітет Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд Полтавської області.

Суддя Т. В. Левицька