Постанова

Іменем України

5 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 757/2390/15-ц

провадження № 61-4399 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»,

третя особа - приватне підприємство інвалідів «Надія - 2000»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва у складі суддів Вербової І. М., Поліщук Н. В., Шахової О. В. від 16 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі - ТОВ «Експрес Страхування»), третя особа - приватне підприємство інвалідів «Надія - 2000» (далі - ППІ «Надія - 2000»), про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що він працював у ППІ «Надія-2000» водієм пасажирських перевезень та 21 лютого 2012 року, керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz Sprint», державний номерний знак НОМЕР_1, що належав ППІ «Надія -2000», на підставі доручення допустив зіткнення з автомобілем марки «ЗA3 TF 69 YP», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, який був застрахований в ТДВ «Експрес Страхування» за договором добровільного страхування.

16 травня 2012 року ТДВ «Експрес Страхування» надіслало претензію про відшкодування шкоди до ОСОБА_4 та ППІ «Надія-2000».

Вказував на те, що він не є власником автомобіля та він на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ППІ «Надія-2000», тому на підставі статті 1172 ЦК України відповідальність за шкоду несе роботодавець.

Разом із тим, він, не працюючи на підприємстві на момент пред'явлення претензії, помилково сплатив кошти у розмірі 24 750 грн 83 коп. на рахунок ТДВ «Експрес Страхування», що підтверджується довідкою наданою ТДВ «Експрес Страхування» від 24 вересня 2014 року та копією квитанції від 24 травня 2012 року.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 на підставі статті 1212 ЦК України просив стягнути з ТДВ «Експрес Страхування» на його користь 24 750 грн 83 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 24 750 грн 83 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні законні підстави отримання грошових коштів відповідачем від ОСОБА_4, оскільки позивач спричинив шкоду внаслідок ДТП під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків, а тому відповідальність несе роботодавець.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Експрес Страхування» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідно до наказу ППІ «Надія-2000» від 31 грудня 2011 року № 171/к ОСОБА_4 було звільнено з роботи за власним бажанням з 1 січня 2012 року, що свідчить про те, що відсутні правові підстави для стягнення належних відповідачу грошових коштів, отриманих від позивача в якості відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент дорожньо-транспортної пригоди він перебував у трудових відносинах з ППІ «Надія-2000», що встановлено рішенням апеляційного суду Київської області від 2 грудня 2013 року. Заяву на звільнення він не подавав та працював у ППІ «Надія-2000» до березня 2012 року, а тому відповідальність за шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою має нести роботодавець. Оскільки ним помилково було сплачено ТОВ «Експрес Страхування» кошти у розмірі 24 750 грн 83 коп., вважав, що вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на його користь на підставі статті 1212 ЦК України.

У лютому 2017 року ТОВ «Експрес Страхування» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому вказувало на відсутність підстав для скасування рішення апеляційного суду, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Вказував на те, що відсутні підстави вважати, що ТОВ «Експрес Страхування» отримано кошти від позивача без достатньої правової підстави, оскільки підстава відшкодування - це дорожньо-транспортна пригода, яке сталась з вини позивача. При цьому зазначав, що на момент дорожньо-транспортної пригоди позивач не був працівником ППІ «Надія-2000», а тому це підприємство не мало підстав відшкодовувати завдану позивачем шкоду. Крім того, позивач не надав доказів того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди він виконував свої посадові обов'язки.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

31 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до положень статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обґєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Установивши, що на момент ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_4, останній не перебував у трудових відносинах з ППІ «Надія-2000», суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ТОВ «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_4 коштів у розмірі 24 750 грн 83 коп., оскільки вказані грошові кошти сплачені ним не безпідставно, а внаслідок спричиненої ним шкоди.

Доводи про те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ППІ «Надія-2000», що встановлено рішенням апеляційного суду Київської області від 2 грудня 2013 року, є необґрунтованими, оскільки вказаним судовим рішенням такий факт не встановлено, натомість у справі є наказ ППІ «Надія-2000» від 31 грудня 2011 року № 171/к про звільнення ОСОБА_4 за власним бажанням з 1 січня 2012 року, який не визнано незаконним у передбаченому законом порядку, отже доводить відсутність трудових правовідносин між ОСОБА_4 та ППІ «Надія-2000» станом на момент спричинення шкоди - 21 лютого 2012 року.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта