08.02.2018431/4602/17/2043/2018
Справа № 431/4602/17
Провадження №2/431/318/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2018 року Старобільський районний суд Луганської області у складі: головуючого - судді Форощука О.В.,
за участі секретаря Хорольської І.Ю.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старобільськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа державний нотаріус Старобільської державної нотаріальної контори про розірвання договору довічного утримання, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати договір довічного утримання, укладений 07.10.2004 року між нею та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Старобільської держнотконтори Луганської області.
В обґрунтування пред'явлених вимог вказала, що 07.10.2004 року між нею та відповідачем був укладений договір довічного утримання. Предметом цього договору є житловий будинок розташований за адресою: вул. Короленко, 30, м. Старобільськ Луганської області. На теперішній час ОСОБА_3 свої обовязки, передбачені умовами договору не виконує, оскільки з 2015 року мешкає на території Російської Федерації, зв'язок з нею не підтримує та ніякої допомоги не надає. Згідно даного договору на відповідача було покладено обов'язок утримувати її, забезпечувати продуктами харчування, одежею, доглядом та необхідною допомогою та поховати її у разі смерті, а також зберегти у її користуванні будинок, розташований за адресою: вул. Короленко,30, м. Старобільськ, Луганської області. Проте жодних дій, передбачених договором довічного утримання відповідачем не вчиняється. Тому вважає, що даний договір має бути розірваний у судовому порядку, в зв'язку з чим звернулася за захистом своїх прав до суду.
В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу у її відсутності.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала повністю, наполягаючи на їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Крім того, просить суд розглянути справу без його участі.
Представник третьої особи державний нотаріус Старобільської ДНК в судове в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить розглянути справу без його участі.
Суд, враховуючи позицію сторін по справі та визнання відповідачем позову, заслухавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з позивачем та відповідачем з 1966 року. Федір є хрещеним сином її чоловіка. Протягом даних років вони з ОСОБА_6 та її чоловіком товаришували. Згодом подружжя розірвало шлюб, ОСОБА_6 сплатила чоловіку його частку грошей за будинок та проживала в ньому без чоловіка. В 2004 році ОСОБА_6 уклала договір довічного утримання з Федором та на прикінці 2015 року ОСОБА_3 виїхав до Російської Федерації. На теперішній час він проживає на території РФ, матері не допомагає та телефоном повідомив матір про те, що не збирається повертатися.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача, знайома з нею з 1966 року. В 2004 році ОСОБА_6 у 2004 році уклала договір довічного утримання з відповідачем, який на прикінці 2015 року виїхав до РФ та на теперішній час позивачу нічим не допомагає.
Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок, ОСОБА_8 належить житловий будинок за адресою: вул. Короленко, 30, м. Старобільськ Луганської області.
На момент укладення договору довічного утримання позивач була особою похилого віку, а тому потребувала сторонньої допомоги.
За даних обставин 07.10.2004 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Старобільської ДНК.
За умовами п.1 договору позивач передала у власність відповідачу належний їй будинок за адресою: вул. Короленко, 30, м. Старобільсь Луганської області.
Згідно п.4 договору відповідач зобов'язувався довічно повністю утримувати ОСОБА_2, забезпечувати харчуванням, одягом, належним доглядом, необхідною допомогою та поховати її у разі смерті та зберігати в її користуванні вказаний будинок.
Підставою для звернення позивача до суду стало виникнення між сторонами спору з приводу неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором довічного утримання, укладеним 07.10.2004 року, який станом на теперішній час є чинним.
Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як визначено в ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Згідно з п.1 ч.1 ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.
В силу ч.ч.2,3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов'язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом та підтверджується відомостями, викладеними у заяві відповідача, остання постійно проживає за межами території України, при цьому позов визнає та проти його задоволення не заперечує. При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач не виконує свої зобов'язання за договором довічного утримання, що не заперечувалося останнім.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, враховуючи, що відповідач постійно проживає за межами території України, у зв'язку з чим умови договору довічного утримання не виконуються, при цьому остання позов визнає в повному обсязі, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позову про розірвання договору довічного утримання.
Керуючись ст. ст. 744, 746, 749, 750, 755, 756, 614 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа державний нотаріус Старобільської державної нотаріальної контори про розірвання договору довічного утримання - задовольнити.
Розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 07 жовтня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який було посвідчено державним нотаріусом Старобільської державної нотаріальної контори Луганської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд Луганської області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Суддя: О.В. Форощук