Провадження № 2/161/906/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2018 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Царюк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відшкодування шкоди, у зв`язку з інвалідністю,-

встановив:
ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує тим, що він є учасником бойових дій в республіці Афганістан , інвалідом війни 2 групи з 21 червня 2000 року, безстроково з 02.06.2010 року, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби у складі діючої армії в Демократичній республіці Афганістан, в період з 13.02.1980 року по 15.04.1981 року, пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, у розмірі 200-кратному прожитковому мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. 19.11.2015р. він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою та необхідними документами для виплати такої допомоги , у зв`язку з інвалідністю. У встановлений законом строк військовий комісаріат направив свій висновок до розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату йому допомоги у зв`язку із інвалідністю.

В січні 2016 року Волинський обласний військкомат надав йому відповідь Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/6/3930 від 17.12.2015 року, в якій повідомлялося, що виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової служби запроваджена з січня 2007 року статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що на виконання цього Закону була прийнята постанова Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 року, що у зв`язку із внесенням зміни з 01.01.2014 року до ст.16 вищевказаного Закону було прийнято постанову Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, згідно якої виплата одноразової грошової допомоги передбачена тільки військовослужбовцям та звільненим особам, які отримали первинно інвалідність (поранення, травму, каліцтво) після 01.01.2014 року, що відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому, враховуючи те, що заявник був звільнений зі строкової військової служби у 1981 році та інвалідність первинно отримав у 2000році, то права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вищевказаних нормативно правових актів він не має.

Станом на даний час Міністерство оборони України не виплатило йому, як колишньому прапорщику, що проходив службу за контрактом та приймав участь у бойових діях в республіці Афганістан одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю в розмірі 39 706 гривень, із розрахунку: (200 х 287,63 гривень) - 17 820 гривень = 39 706 гривень, де 287,63 гривень - це прожитковий мінімум для працездатних осіб, станом січень 2000 року, відповідно до ст.1 Закону від 05.10.2000 року №2025-ІІІ «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2000 рік», 17 820 гривень - виплата страхового відшкодування, у зв`язку із первинною інвалідністю, чим порушено його право на соціальний захист, що спонукало його звернутися до суду за захистом свого порушено права.

У зв`язку з виконанням ним службових обов`язків в республіці Афганістан, в період з

13.02.1980 року по 15.04.1981 року та у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням службових обов`язків, внаслідок чого він отримав II групу інвалідності, довічно, його здоров`ю було завдано шкоди у розмірі 39 706 гривень, що підлягає до стягнення з відповідача в його користь, оскільки добровільно відповідач відмовляється її виплачувати.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , своєчасно направив Міністерству оборони України висновок щодо виплати йому одноразової грошової допомоги .

Позивач просить суд врахувати, що у своїй позовній заяві він просить стягнути з Міністерства оборони України на свою користь 39 706 грн., як шкоду, пов`язану з невиплатою одноразової грошової допомоги, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та інвалідністю під час бойових дій та виконання службових обов`язків в республіці Афганістан у розмірі, передбаченому ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, як інваліду II групи.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з Міністерства оборони України в його користь 39 706 гривень одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», врахувати його інвалідність та здійснення ним постійного догляду за його матір`ю, ОСОБА_2 , інвалідом 1-А групи і розглянути заявлені позовні вимоги без його участі.

Позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду відзив на позов, згідно з яким просив відмовити в його задоволенні, та розглядати справу у відсутності представника відповідача.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій в республіці Афганістан , інвалідом війни 2 групи з 21 червня 2000 року та безстроково з 02.06.2010 року, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби у складі діючої армії в Демократичній республіці Афганістан в період з 13.02.1980 року по 15.04.1981 року.

19.11.2015р. позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою щодо виплати йому вказаної допомоги, у зв`язку з інвалідністю, а у січні 2016 року Волинський обласний військкомат надав позивачу відповідь Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/6/3930 від 17.12.2015 року, з якої слідує, що виплата одноразової грошової допомоги передбачена тільки військовослужбовцям та звільненим особам, які отримали первинно інвалідність після 01.01.2014 року, і відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому, враховуючи те, що заявник був звільнений зі строкової військової служби у 1981 році та інвалідність первинно отримав у 2000році, то права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вищевказаних нормативно правових актів він не має.

Із витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 831 від 12.03.2015 року вбачається, що отримані позивачем під час проходження служби поранення та контузія, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія МСЕ №038184 від 14.06.2000 року позивачу з 14 червня 2000 року первинно встановлено другу групу інвалідності, пов`язану причинним зв`язком із наслідками перенесеного гепатиту (згідно довідки МСЕК серії ВЛН №0049416 від 02.06.2010 року, довічно), яку отримав під час служби у період з 13.02.1980року по 15.04.1981 року в Збройних Силах СРСР, у складі діючої армії, під час виконання інтернаціонального обов`язку в Демократичній Респумбліці Афганістамн.

Статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено призначення одноразової грошової допомоги у разі отримання інвалідності, яка гарантована державою і виплата здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, затверджено Порядок призначення і виплати такої одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 первинно отримано ІІ групу інвалідності 14 червня 2000 року, на підставі довідки МСЕК серії МСЕ №038184. Тобто, виникнення права на отримання компенсаційних сум у позивача виникло виключно з 14 червня 2000 року. В подальшому, як встановлено судом, ІІ група інвалідності позивачу не змінювалась, а лише підтверджувалась органами МСЕК.

Як слідує із змісту пункту 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та пункту 3 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975, днем встановлення інвалідності вважається дата проходження громадянином первинного огляду МСЕК.

Стаття 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на яку посилається позивач у позовній заяві, набула чинності з 01 січня 2007 року.

На виконання зазначеного Закону була прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, якою був запроваджений порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Судом встановлено, що станом на 14 червня 2000 року, діяла редакція ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала обов`язкове державне страхування. Зокрема, було передбачено, що в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі , залежному від ступеня на випадок втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом, на виконання вимог ст.16 Закону (в редакції, чинній на час виникнення права) Національною акціонерною страховою компанією «Оранта» 31.07.2001 року виплачено ОСОБА_1 страхова сума у розмірі 17 820 гривень.

Враховуючи ті обставини, що при черговому обстеженні позивачу було підтверджено другу групу інвалідності, іншу групу інвалідності йому встановлено не було, тому суд прийшов до висновку, що позивач не набув право на отримання грошової допомоги у більшому розмірі, від раніше виплаченої йому суми допомоги.

Такий правовий висновок висловлено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15.03.2014 року у справі 2а-302/12.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що, відповідачем, Міністерством оборони України йому заподіяно матеріальну шкоду в сумі 39706грн.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як слідує із змісту ч.3 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачем не надано суду доказів про завдання йому матеріальної шкоди відповідачем.

За таких обставин, аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 4 , 5, 81, 263-265 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд, -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відшкодування шкоди, у зв`язку з інвалідністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 28.02.2018.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта