Справа № 159/4819/17
Провадження № 2/159/225/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Жукової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Ковельського району про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 сільської ради Ковельського району про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступними обставинами:15 лютого 1998 помер її батько ОСОБА_4, а 06 липня 2011 року померла мати ОСОБА_5. Після смерті останньої, вона за рішенням Ковельського міськрайонного суду від 22 березня 2017 року успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Зелена,16 в с. Радошин Ковельського району Волинської області. Відповідно до положень ст.1268-1270 ЦК України вона прийняла, подавши до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Нотаріусом було видано їй свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельні ділянки 1,0252 га розташовану на території ОСОБА_3 сільської ради Ковельського району в межах згідно з планом та призначена для розширення особистого підсобного господарства та на земельну частку (пай) у землі КСП ім.І.Франка, розміром 3,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості. Рішенням ОСОБА_3 сільської ради №20/1 від 27.05.1994 року було передано її батькові ОСОБА_4, у приватну власність земельну ділянку 0,65 га, а саме: 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства. Однак, батько за життя приватизувати земельні ділянки не встиг. Зазначає, що після смерті батьків право на приватизацію земельних ділянок залишилось за нею, оскільки вона користується земельними ділянками та обробляє них. За таких обставин просить суд визнати за нею право на завершення приватизації на 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства та право на отримання свідоцтв про право власності на своє ім'я на цю земельну ділянку.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2018 року було ухвалено замінити у даній справі первісного відповідача ОСОБА_3 сільську раду Ковельського району на належного відповідача ОСОБА_2 селищну раду Ковельського району Волинської області.

Представник позивача ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує і прохає задовольнити.

Представник ОСОБА_2 селищної ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, не заперечує проти його задоволення.

Дослідивши письмові докази суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-ЯР №101265 від 01.10.1958 року, ОСОБА_7 народилась 08.09.1958 року в с.Радошин Ковельського району та її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЕГ №040820 від 16 жовтня 1998 року, виданого ОСОБА_3 сільською радою Ковельського району Волинської області, актовий запис №5, ОСОБА_4 помер 16 лютого 1998 року в с.Радошин Ковельського району Волинської області.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЕГ №109370 від 05 липня 2011 року, виданого ОСОБА_3 сільською радою Ковельського району Волинської області, актовий запис №17, ОСОБА_5 померла 06 липня 2011 року в с.Радошин Ковельського району Волинської області.

Матеріалами спадкової справи 494/2001 до майна померлого 15 лютого 1998 року ОСОБА_4 доводиться та обставина, що нерухоме майно, що належало останньому успадкувала його дружина, тобто мати позивача ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2017 року про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, яке набрало законної сили, позивач ОСОБА_1 стала власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Зелена,16 в с.Радошин Ковельського району Волинської області, після смерті матері ОСОБА_5 та зареєструвала своє право власності на даний об'єкт нерухомого майна у відповідному реєстрі.

Крім того, судом встановлено, що рішенням ОСОБА_3 сільської ради №20/1 від 27.05.1994 року було передано батькові позивача ОСОБА_4, у приватну власність земельну ділянку 0,65 га, а саме: 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства.

Також, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 за життя приватизувати земельні ділянки не встиг.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1216 ЦК України, входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Згідно з абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Таким чином, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування на завершення приватизації та одержання державного акту на право власності на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Отже, враховуючи ті обставини, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя розпочав і не завершив на час смерті процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства, а відповідачем безпідставно відмовлено позивачці - спадкоємцю померлого у завершенні процедури приватизації цієї земельної ділянки, то позовна вимога ОСОБА_1 про визнання за нею права на завершення приватизації зазначеної земельної ділянки підлягає до задоволення.

За клопотанням позивача ОСОБА_1 залишити за останньою судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.1216 ЦК України, п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації та право на одержання на її імя правовстановлюючого документу на земельну ділянку площею 0,40 га в межах згідно з планом, для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Ковельського району Волинської області, після смерті ОСОБА_4, який помер 15.02.1998 року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено 21 лютого 2018 року.

Головуючий: В.О.Лесик