Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 753/9612/15-ц

провадження № 61-2325 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк»,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року у складі судді: Домарєва О. В. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 8 червня 2016 року у складі суддів: Музичко С. Г., Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 753/9612/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2018 року справу №753/9612/15-ц призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ «Європейський газовий банк» просив стягнути на його користь заборгованість з виплати заробітної плати, компенсацію відпускних при звільненні; вихідну допомогу при звільненні, середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 12 березня 2015 року по 22 жовтня 2015 року у сумі 125 673 грн 63 коп. та моральну шкоду у сумі 20 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що після звільнення відповідачем не було проведено з ним остаточного розрахунку.

9 листопада 2015 року рішенням Дарницького районного суду м. Києвапозовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Єврогазбанк» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки при звільнені, моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Єврогазбанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки розрахунку -140 673 грн 63 коп. та моральну шкоду у сумі 5 000 грн, а всього 145 673 грн 63 коп. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

8 червня 2016 року рішенням Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу ПАТ «Єврогазбанк» задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року змінено в частині стягнення середнього заробітку та стягнення судового збору. Зменшено суму середнього заробітку за час затримки при звільненні, що підлягає стягненню з ПАТ «Єврогазбанк» на користь ОСОБА_2 з 125 673 грн 63 коп. до 85 386 грн 02 коп. Стягнуто з ПАТ «Єврогазбанк» на користь держави судовий збір в сумі 1 097 грн 46 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суддів мотивовані тим, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

30 червня 2016 року ПАТ «Єврогазбанк» подав касаційну скаргу в якійпросить скасувати оскаржені судові рішення, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема, що у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Кошти про стягнення яких ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду є не тільки заробітною платою. Такі витрати під час процедури ліквідації не здійснюються.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_2 від 18 жовтня 2016 року вказує, що трудове законодавство має пріоритетне значення як для виплати заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за відпустку так і середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, заробітна плата належить до витрат пов'язаних з ліквідаційною процедурою і взагалі, йому була завдана моральна шкода. Тому просив касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 2 лютого 2015 року переведений на посаду начальника юридичної служби ПАТ «Європейський газовий банк». 11 березня 2015 року він був звільнений із займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності штату, згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. При звільненні йому не було виплачено частину заробітної плати, а також не проведено повний розрахунок інших виплат у день звільнення, чим порушені вимоги статті 47 КЗпП України. Остаточний розрахунок з позивачем було проведено в жовтні 2015 року. ОСОБА_2 просив стягнути з ПАТ «Енергобанк» на його користь середній заробіток за весь час затримки.

На підставі Постанови Правління Національного Банку України № 424 від 16 липня 2014 року ПАТ «Європейський газовий банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб№ 121 від 18 листопада 2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Європейський газовий банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. На підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №150 від 18 грудня 2014 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Європейський газовий банк».

Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

У статті 4 КЗпП України закріплено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

У пункті 3 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що обмеження встановлене пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на зобов'язання банку, щодо виплати крім інших платежів також заробітної плати.

В пункті 2 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що грошові вимоги щодо заробітної плати, які виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, виплачуються Фондом в порядку черговості з коштів одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку.

Разом з тим, пунктом 6 частиною другої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом. До цих витрат, зокрема, належать і витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку. Таким чином, виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банку здійснюється протягом всього періоду ліквідації банку, але в порядку черговості та в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом.

Згідно статті п'ятої конвенції Міжнародної організації праці № 173 від 23 червня 1992 року про захист вимог працівників у випадку неплатоспроможності роботодавця, у випадку неплатоспроможності роботодавця вимоги працівників, які випливають із трудових відносин, захищаються за допомогою привілею так, що їх задовольняють за рахунок активів неплатоспроможного роботодавця до того, як непривілейованим кредиторам може бути виплачена їх частка. Відповідно до статті шостої згаданої конвенції, до привілей зокрема відносяться вимоги працівників щодо виплати їм грошових сум, належних до виплати у зв'язку з іншими видами оплачуваної відсутності на роботі за встановлений період, який передує неплатоспроможності чи припиненню трудових відносин.

Звертаючись до суду, позивач зазначав, що йому при звільненні не була виплачена заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога. Оскільки день фактичного розрахунку відбувся лише в жовтні 2015 року, ОСОБА_2 просив ще сплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, суди не дослідили коли відбувся фактичний розрахунок і чи відбувся він взагалі. Згідно рішення суду першої інстанції дата фактичного розрахунку відбулася 6 жовтня 2015 року, в свою чергу, суд апеляційної інстанції посилається на 22 жовтня 2015 року, як на дату фактичного розрахунку. Рішенням суду першої інстанції прийнятим в листопаді 2015 року стягується як заробітна плата, так і вихідна допомога, що досить суперечливо, оскільки у випадку фактичного розрахунку в жовтні 2015 року, згадані виплати вже повинні були бути здійснені.

В порушення норм процесуального права суди не дослідили, які суми були сплачені позивачу не в день звільнення. Судом апеляційної інстанції не враховано, що спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що певні виплати проводяться протягом всього часу ліквідаційної процедури банку як в порядку черговості, так і позачергово. Як і не з'ясовано питання дотримання банком встановленої процедури виплат. Без встановлення зазначеного, висновок суду про вину банку у затримці розрахунку при звільненні не ґрунтується на доказах у справі, відповідно як і висновок про застосування у даному випадку положень статті 117 КЗпП України. З урахуванням наведених обставин, правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості та наявність підстав для стягнення з відповідача компенсації за порушення строків виплати належних позивачеві сум при звільненні апеляційний суд не перевірив.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення постановлено з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК). Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково. Рішення апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 8 червня 2016 року.

Передати справу № 753/9612/15-ц на новий розгляд до Апеляційного суду м. Києва.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення Апеляційного суду м. Києва від 8 червня 2016 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. М. Коротун