Справа № 310/3368/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1., про стягнення грошових коштів, вказуючи, що 13.05.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15 000,00 грн. на картковий рахунок. Відповідач ОСОБА_1 не виконує зобовязання за договором та не сплачує грошові кошти, що підлягають оплаті за його умовами. Просило стягнути з відповідача заборгованість у сумі 90 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила суду, що при укладенні договору її ідентифікація не проводилась, так як в її паспорті не була вклеєна фотографія. Вона не підписувала анкету заяву і грошові кошти не отримувала. Пояснила, що паспорт позивачу для отримання кредиту вона не надавала. Копія паспорту, який долучено до позовної заяви вона надавала у 2005 році при отриманні іншого кредиту, але пояснити чому на копії паспорта її підпис з проставлянням дати 13.05.2011 року пояснити не змогла. Вважала, що позивачем не надано жодного доказу ознайомлення її з умовами та правилами кредитування. Просила застосувати строки позовної давності. Заперечуючи проти позову у письмових поясненнях зазначила анкета-заява не може бути належним доказом, оскільки є нечіткою фотокопією документу, що унеможливлює її прочитання та визначення особи, яка її підписала. Заповнена шляхом проставляння відміток анкета-заява не може вважатись договором в розумінні положень ст.626 ЦК України, оскільки вона не містить відомостей про досягнення згоди з усіх істотних умов договору. У неї виникають сумніви з приводу наявності у позивача оригіналу анкети-заяви, який підтверджує виникнення заборгованості. Вважає, що анкета-заява не може бути підтвердженням надання кредитних коштів, оскільки з її змісту не можна визначити яка сума кредиту надається, яка процентна ставка встановлена банком за користування кредитними коштами, який передбачений за договором звітній період, які терміни внесення щомісячних платежів, який строк погашення кредиту та порядок дострокового повернення кредиту та інше. Саме підписання клієнтом «Памятки клієнта» та «Тарифів банку» визначається на які послуги він погоджується з великого переліку послуг банку. Анкета-заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку складають між собою договір про надання банківських послуг. Частиною 2 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено зобовязання банку перед укладенням кредитного договору повідомити споживача у письмовій формі про існуючи форми кредитування. Обовязок банку надавати письмову інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168. Позивач перед укладенням кредитного договору повинен був надати їй інформацію про умови кредитування з коротким описом відмінностей між ними у тому числі між зобовязаннями споживача, типом процентної ставки, орієнтовної сукупності вартості кредиту та вартості послуг з оформлення кредитного договору (перелік всіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням і поверненням) та інше. За відсутності вищевказаних документів вимога позивача, щодо стягнення заборгованості є безпідставною. Також вказала, що анкета-заява від 13.05.2011 року не може бути підтвердженням існування боргу, оскільки є лише пропозицією укласти договір і для укладення договору обовязковим елементом процедури є прийняття цієї пропозиції. Саме оформлення та укладання між сторонами анкети-заяви від 13.05.2011 року та відповідно отримання відповідачем памятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг і тарифів свідчить про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві відсутні умови, які є істотними для кредитного зобовязання: в анкеті відрізняється сума грошових коштів від тієї, яку зазначив позивач в позові, відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, відсутній строк надання грошових коштів позивачем та строк повернення цих коштів відповідачем, відсутні будь-які посилання на картку, з якої відповідач міг отримати грошові кошти, відсутня умова про отримання цієї картки відповідачем. Копія витягу з умов та правил надання банківських послуг не може підтверджувати факт існування боргу, оскільки такі умови не містять підпису відповідача. Позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував, що саме ці умови розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву від 13.05.2011 року. Умови та правила надання банківських послуг підписані лише головою Приватбанку - ОСОБА_2 В умовах відсутня інформація з якого та по який час діяли положення умов у тому варіанті, який представлений суду, а також що ці умови стосуються споживчого кредиту наданого саме їй. Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Розрахунок не містить інформацію про те, по якій саме картці і по якому саме рахунку його було здійснено. Не зрозуміло яким чином нараховувались прострочення за відсотками, заборгованість за комісією, звідки взялася сума тіла кредиту. За відсутності памятки клієнта, складеної за кредитним договором від 13.05.2011 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» та тарифів обслуговування кредитної картки станом на 13.05.2011 року вона не має можливості надати свій обґрунтований розрахунок. З сумами зазначеними позивачем в розрахунку заборгованості не погоджується та вважає їх надуманими. Вказала, що в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував, що вона отримувала якусь картку або був відкритий рахунок. Розходження в розмірі кредитного ліміту та в даті його надання в розрахунку заборгованості та позовній заяві вважає недостовірною інформацією. Просила відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Стаття 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За анкетою-заявою від 13.05.2011 року відповідач приєднався до умов та правил надання банківських послуг. Відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 12 000,00 грн. на платіжну картку «Gold» (а.с.70).

Вказаною заявою, умовами та правилами надання банківських послуг а також тарифами відповідачем взято на себе зобовязання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит (а.с. 14-28).

Таким чином, із наданої позивачем копії анкети-заяви від 13.05.2011 року видно, що відповідач ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг», тарифами ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.70).

Вказаною заявою, памяткою клієнта, правилами надання банківських послуг а також тарифами ОСОБА_1 взяла на себе зобовязання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит (а.с.70,14,15-28).

Аналізуючи зазначені правові норми та надані суду докази, суд вважає, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 31.01.2011 року укладено кредитний договір, який за правовою суттю є договором приєднання і містить всі необхідні умови цього виду договору.

Вказаним договором відповідачем взято на себе зобовязання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит.

Згідно розрахунку, заборгованість відповідача перед банком станом на 24.03.2017 року склала 90 000,00 грн., у тому числі: заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) 14 619,81 грн., заборгованість за відсотками 75 380,19 грн. (що складається з несплачених процентів на поточну заборгованість 963,12 грн. та несплачених процентів на прострочену заборгованість 74 417,07 грн.) (а.с. 5-10).

ОСОБА_1 вважала, що наданий позивачем розрахунок не може підтверджувати заборгованість, але жодним чином не спростувала його.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином, відповідно до закону та умов договору.

Частиною 1 ст. 520 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором. Правила ст. 1048 ЦК України поширюються і на відносини за кредитним договором (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, грошові кошти в передбаченому договором розмірі видало відповідачу, але останній умови договору не виконує, тому з нього підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту у розмірі 90 000 грн. у відповідності до розрахунку (а.с.5-10).

Відповідач поставив під сумнів дію умов та правил надання банківських послуг, які долучені до позову, оскільки вважав, що на момент підписання анкети-заяви вони не діяли, але не надав суду жодного доказу, який би цю обставину підтвердив.

Крім того, відповідач вважав кредитний договір таким, що укладено з порушенням ЗУ «Про захист прав споживачів», тому вимога про стягнення заборгованості є безпідставною, але суд з цим не може погодитися, оскільки договір не визнано недійсним і він підлягає виконанню, в тому числі і в примусовому порядку.

Не доведено ОСОБА_1 жодним чином і ті обставини, що вона не підписувала заяву-анкету і не отримувала грошових коштів.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Виходячи з основних засад цивільного права, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Аналізуючи в сукупності всі докази по справі, суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності.

За ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи з викладеного принципу свободи договору позивач та відповідач у п. 1.1.7.31 «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» передбачили, що строк позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років.

Зазначені умови договору діють, вони не визнані недійсними, а тому підлягають застосуванню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач звернувся 09.06.2017 року з позовом до відповідача в межах спеціальної та загальної позовної давності.

За таких обставин підстави для застосування строків позовної давності відсутні.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 141,259,263-265,273,280-282,354,355 ЦПК України, ст. ст. 6,207,257,258,267,520, 526,226,627,634,638,1048,1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги,50, ) 14 619,81 грн. заборгованості за кредитом, 75 380,19 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, а також 1600 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 09.02.2018 року.

Суддя