АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/5674/16-ц Головуючий суддя І інстанції Теслікова І. І.
Провадження № 22-ц/790/672/18 Суддя доповідач Кругова С.С.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

Маміної О.В.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 3 листопада 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом і з урахування уточнених вимог, просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором CM-SME-700/167/2008 від 12.05.2008 у розмірі 2 909184 грн. 48 коп. шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № PM - SME 700/167/2008., а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №1-9, загальною площею 146.7 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «М-2» за адресою: АДРЕСА_1 за ціною не нижче 23700 грн. та нежитлові приміщення 2-го поверху №10-16 загальною площею 99.5 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «М-2» за адресою: АДРЕСА_1 за ціною не нижче 16100 грн. з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Державної реєстраційної служби України, БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо) за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження, а також передати предмет іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 3 листопада 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування скарги посилається на те, що суд ухвалюючи рішення посилався на правовий висновок ВСУ, проте на позицію зазначену в ньому стосовно наявності первинного запису про іпотеку в реєстрі не звернув уваги.

Судом неповно з"ясовано обставин, які мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. В порушення вимог закону, суд вважав відступлення прав за іпотечним договором встановленим фактом. Позивачем жодним чином не було доведено неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем.

Суд не звернув уваги на те, що позивачем не було надано доказів наявності в Державному реєстрі відомостей про відступлення права вимоги за договором іпотеки і в порушення вимог чинного законодавства, дійшов необґрунтованого висновку щодо узгодження з відповідачем вартості предмету іпотеки, зазначивши початкову ціну для реалізації предмета іпотеки з договорів купівлі-продажу, за якими набуто право власності.

При ухваленні рішення в порушення вимог закону не застосував строки позовної давності з урахуванням того, що позивачем заяви про поновлення строків звернення до суду не надавалося.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що боржником не виконувалися належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та з метою забезпечення повної реалізації прав позивача та запобігання спричинення перешкод у подальшій реалізації предмету іпотеки та можливих дій щодо погіршення його стану вважав за можливе вимоги позивача задовольнити. При цьому, суд зазначив початкову ціну предмета іпотеки згідно договорів купівлі-продажу за якими відповідач набула право власності.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується частково, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що між ЗАТ "ОТП Банк" правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 12 травня 2008 року укладено договір № СМ-БМЕ-700/167/2008, у відповідності до умов якого третя особа у справі ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 207 тис.дол. США.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором CM-SME-700/167/2008 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 12 травня 2008 року було укладено договір іпотеки № № PM - SME 700/167/2008, предметом якого визначено нежитлову будівлю літ. «М-2» загальною площею 246.2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 29 квітня 2010 року укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права іпотекодержателя за вказаним договором іпотеки.

Відповідно довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, предмет іпотеки нежитлова будівля літ. «М-2» загальною площею 246.2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, право власності на нежитлові приміщення 2-го поверху №10-16 в літ. "М-2" загальною площею 99,5 кв.м. по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №2568 від 08.09.2011, право власності на нежитлові приміщення нежитлові приміщення 1-го поверху №1-9 в літ. "М-2" загальною площею 146,7 кв.м. по АДРЕСА_1 відповідачем було отримано на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №2648 від 14.09.2011, посвідченого приватним нотаріусом Салига Н.А..

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі №641/1540/14-ц у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 вимог кредитного договору, стягнуто з неї на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-БМЕ-700/167/2008 у розмірі 2909 184 грн. 48 коп.

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити наступне.

Відповідач наголошує, що суд не виконав вимоги закону та не застосував позовну давність з урахуванням того, що позивачем заяви про поновлення строків звернення до суду не надавалося.

Такі міркування відповідача є помилковими, оскільки в світлі ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач з такою заявою до суду не зверталась і не просила про її застосування, тому у суду не було підстав для застосування позовної давності.

Доводи, щодо відсутності доказів наявності в Державному реєстрі відомостей про відступлення права вимоги за договором іпотеки, спростовуються матеріалами справи, які містять відповідні докази на а.с.45 том.2, а саме , що змінено договір іпотеки на договір відступлення права вимоги та іпотекодержателя ЗАТ "ОТП Банк" на ТОВ "ОТП ФАКТОРИНГ Україна".

Стосовно заперечень відповідача, що позивачем жодним чином не було доведено неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем, судова колегія наводить такі аргументи.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку».

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Отже, підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета за рішенням суду, зокрема в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Положеннями частини першої статті 39Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.6 ст.38 ЗУ "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідач в апеляційній скарзі не погоджується із зазначенним в рішенні суду розміром початкової ціни на підставі договорів купівлі-продажу, тому виходячи з правового аналізу ч.6 ст.38 ЗУ "Про іпотеку" необхідно дійти висновку про те, що за відсутності згоди між сторонами іпотечного договору, початкова ціна повинна визначатись на підставі звіту про оцінку майна. Сторони рівні в наданні суду доказів. Відповідач не надала суду звіт про оцінку майна. Позивач в свою чергу надав такий звіт.

Зі змісту наданого позивачем звіту №4941 від 1 лютого 2018 року вбачається, що ціна першого поверху приміщень №1-9, загальною площею 146,7 кв.м. складає 445 220 грн, а другого поверху приміщень №10-16, загальною площею 99,5 кв.м. - складає 301 980 грн.

Що стосується заперечень відповідача, що нею був придбаний предмет іпотеки в період коли приміщення були виключені з реєстру іпотек, то вони не мають правового значення, оскільки іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, якщо презумпція правомірності договору не спростована , усі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Тому ухвалення судом рішення про визнання боржника банкрутом, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Відповідач, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Судова колегія, внаслідок скасування рішення суду на підставі якого був виключений з Державного реєстру іпотек запис про обтяження цього майна іпотекою та поширення на відповідача відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» статусу іпотекодавця за іпотечним договором, оскільки до нього перейшло право власності на нежитлові приміщення, які є предметом іпотеки, вважає обґрунтованим висновок суду щодо збереження обтяження майна іпотекою.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає зміні лише в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 37, 39 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 16, 328, 335, 376, 392 ЦК України, ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 3 листопада 2017 року - змінити в частині визначення ціни предмета іпотеки, зазначивши її в сумі 445220 (чотириста сорок п"ять тисяч двісті двадцять) грн. замість 23700 (двадцять три тисячі сімсот) грн. початкової ціни першого поверху приміщень №1-9, загальною площею 146,7 кв.м., в сумі 301980 (триста одна тисяча дев"ятсот вісімдесят) грн. замість 16100 (шістнадцять тисяч сімсот) грн. початкової ціни другого поверху приміщень №10-16, загальною площею 99,5 кв.м.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

О.В. Маміна

Повний текст судового рішення

складено 9 лютого 2018 року.