Справа № 299/585/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 лютого 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.

з участю секретаря судового засідання: Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якого діє адвокат ОСОБА_3 на рішення Виноградівського районного суду, ухваленого 14 листопада 2017 року головуючим суддею Надопта А.А. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із даним позовом. Позов обґрунтовано тим, що вироком від 18.10.2016 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України. Згідно вироку, ОСОБА_2 - 13.06.2016р. приблизно о 03.00 годині, знаходячись неподалік Будинку культури по вул. Українська в с. Олешник, де на ґрунті неприязних відносин затіяв сварку з ОСОБА_4, під час якої діючи самовпевнено, передбачаючи суспільно небезпечний характер та можливі наслідки своїх дій, легковажно розраховуючи на їх відвернення, наніс останній один удар кулаком правої руки в область обличчя, внаслідок чого остання впала не втримавшись на ногах, при падінні на землю, під силою ваги власного тіла, неправильно наступила на праву ногу в результаті чого отримала при цьому тілесні ушкодження у вигляді «закритого перелому зовнішньої кісточки з розривом зв'язку та синдесмозу». В результаті своєї злочинної недбалості, ОСОБА_2 з необережності спричинив потерпілій ОСОБА_4 згідно висновку експерта №269 від 29.07.2016р. тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої кісточки з розривом зв'язку та синдесмозу, які згідно п.2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених «Наказом №6» МОЗ України від 17.01.95 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Посилаючись на зазначені обставини після уточнення позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь 15000 грн., моральної шкоди.

Рішенням Виноградівського районного суду від 14.11.2018 року позов ОСОБА_4, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 10000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням представник відповідача ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду змінити та стягнути з відповідача 3000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування скарги посилається на те, що позивачем не надано належних доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди. Суд не врахував те, що шкода ступінь вини ОСОБА_2 є вкрай низьким, оскільки шкода завдана з необережності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з огляду на наступні підстав.

Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ОСОБА_2 - 13.06.2016р., приблизно о 03.00 годині, знаходячись неподалік Будинку культури по вул. Українська в с.Олешник, де на ґрунті неприязних відносин затіяв сварку з ОСОБА_4, під час якої діючи самовпевнено, передбачаючи суспільно небезпечний характер та можливі наслідки своїх дій, легковажно розраховуючи на їх відвернення, наніс останній один удар кулаком правої руки в область обличчя, внаслідок чого остання впала не втримавшись на ногах, при падінні на землю, під силою ваги власного тіла, неправильно наступила на праву ногу в результаті чого отримала при цьому тілесні ушкодження у вигляді «закритого перелому зовнішньої кісточки з розривом зв'язку та синдесмозу». В результаті своєї злочинної недбалості, ОСОБА_2 з необережності спричинив потерпілій ОСОБА_4 згідно висновку експерта №269 від 29.07.2016р. тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої кісточки з розривом зв'язку та синдесмозу, які згідно п.2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених «Наказом №6» МОЗ України від 17.01.95 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Ці обставини підтвердженні вироком Виноградівського районного суду від 16.09.2016р. (справа №299/2181/16-к), який набрав законної сили 18.10.2016р., згідно якого ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України і призначено йому покарання у виді громадських робіт строком 150 годин (а.с.11-12).

Згідно виписки із історії хвороби №8545, ОСОБА_4 знаходилась на Стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Виноградівської ЦРЛ з 13.06.16р. (04.10.год.) по 21.06.16р. з діагнозом: закритий перелом зовнішньої кісточки правої гомілки з розривом дельтовидної зв'язки та міжгомілкового синдесмозу та підвивихом стопи назовні, та 13.06.16р. проведена операція: МОС зовнішньої кісточки пластиною та шов дельтовидної зв'язки. Виписана в задовільному стані на подальше амбулаторне лікування (а.с.10). Відповідно до виписки із історії хвороби №16359, підтверджено подальше стаціонарне лікування ОСОБА_4 в травматологічному відділенні РЛ з 21.11.16 р. по 01.12.16 р. з діагнозом: закритий перелом зовнішньої кісточки правої гомілки.

Стан після оперативного лікування (13.06.16 р. - МОС зовнішньої кісточки пластиною та шов дельтовидної зв'язки Лікувалася в травматологічному відділенні Виноградівської РЛ з 13.06.16 р. по 21.06.16 р. (іст.хв.№8545), де 13.06.16 р. - операція: МОС зовнішньої кісточки пластиною та шов дельтовидної зв'язки. П/о період без ускладнень. Продовжувала лікування амбулаторно у травматолога в гіпсовій іммобілізації по л/непрацездатності. З часом наступила копсолізація перелому. Направлена в травматологічне відділення для оперативного лікування. 23.11.16 р. проведена операція: Видалення металу. Виписана у задовільному стані на подальше амбулаторне лікування. Непрацездатна. Видано л/н №152122 з 21.11.16 р. по 01.12.16 - продовжує хворіти.» (а.с.9).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що протиправними діями відповідача завдано позивачу моральної шкоди, яку судом оцінено в 10000 грн.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки такий ґрунтується на нормах матеріального права.

Так, у відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, Верховний суд України в п.3 Постанови Пленуму ВСУ від №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Таким чином ушкодження здоров'я є підставою для відшкодування моральної шкоди.

При цьому судом обґрунтовано враховано, що внаслідок дій відповідача позивачці спричинено значну фізичну біль та тілесні пошкодження, такі заподіяні в публічному місці, після спричинення їй тілесних пошкоджень, позивачка тривалий час знаходилась на лікуванні, не могла самостійно (без сторонньої допомоги) ходити більше трьох місяців. Дані обставини встановлено судом на підставі вироку суду медичних документів, а відтак, твердження апелянта щодо відсутності обґрунтування спричинення моральної шкоди є безпідставним.

Колегія суддів, відхиляє посилання апелянта в апеляційній скарзі на протокол допиту підозрюваного від 01.08.2016 року (а.с.56, 57), оскільки такі показання дані самим ОСОБА_2 органу досудового розслідування, а не суду. Зазначена в протоколі інформація не відображена у вироку суду від 16.09.2016 року, зокрема у якості об'єктивної сторони злочину, а відтак не можу братися до уваги.

Щодо посилання апелянта на вчинення злочину з необережності, то хоча дана обставина і має значення для вирішення питання щодо розміру моральної шкоди, однак враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, тривалість лікування ОСОБА_4 (в тому числі й необхідність повторного лікування), проведення хірургічних операції та спричинення значних незручностей внаслідок ушкодження здоров'я - колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру стягнутої судом немайнової шкоди. Такий розмір відповідає засадам розумності, справедливості та добросовісності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення без задоволення скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якого діє адвокат ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду від 14 листопада 2017 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді