Провадження №4-с/760/34/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС України Рагімової Асі Назимівни, заінтересована особа ТОВ «БАЗАЛЬТ-6»,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС України Рагімової А.Н. та просив визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 30.08.2012 року в рамках виконавчого провадження №33353660.

Скаргу обґрунтував тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавчий лист від 01.02.2012 року №2-3036/11 Солом'янського районного суду м. Києва щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк».

10.02.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №33353660.

07.12.2016 року державним виконавцем винесено постанову про заміну стягувача в рамках виконавчого провадження ВП №33353660, а саме стягувача ПАТ «Сведбанк» замінили на ТОВ «БАЗАЛЬТ-6».

28.08.2017 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №33353660 у зв'язку із заявою стягувача від 01.07.2017 року про фактичне виконання рішення суду.

30.08.2012 року старшим державним виконавцем Рагімовою А.Н. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 1691655,56 грн., та на підставі зазначеної постанови відкрито виконавче провадження ВП №54707294.

Скаржник вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору від 30.08.2012 року є незаконною та підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Вказаний лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, датується 30.08.2012 року. Дата набрання законної сили 30.08.2012 року.

Оскільки строк пред'явлення виконавчого листа, за яким стягувачем є держава або державний орган до виконання становить 3 місяці, то саме починаючи з цієї календарної дати і розпочався строк на пред'явлення виконавчого листа до виконання, а пред'явлений він до виконання 14.09.2017 року, тобто більше ніж через 5 років після його видачі та набрання законної сили.

Так як старшим державним виконавцем Рагімовою А.Н. були порушені строки пред'явлення виконавчих документів до виконання, які чітко зазначені в законі та відповідно до ст. 12, 13 Закону України «Про виконавче провадження» пропущення строків є підставою для скасування рішення, постанови про стягнення виконавчого збору.

Крім того, виконавче провадження було закрито на підставі заяви стягувача від 01.07.2017 року перед яким боржник повністю погасив заборгованість.

ДВС в особі старшого державного виконавця Рагімової А.Н. в рамках виконавчого провадження №33353660 не було вчинено жодної дії направленої на фактичне виконання виконавчого документу.

Погашення заборгованості було здійснено поза межами виконавчого провадження, державний виконавець своїми діями ніяк не вплинув на виконання рішення суду. Тому, оскільки дії державного виконавця (відкриття виконавчого провадження, направлення запитів, винесення постанови про арешт майна боржника і т.п.) не призвели до фактичного стягнення коштів за виконавчим документом про стягнення заборгованості, не були достатньою підставою для стягнення виконавчого збору з боржника.

На підставі викладеного, просив скаргу задовольнити.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав скаргу та просив її задовольнити.

Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином про причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

На підставі викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Крім того, від представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшли письмові пояснення в яких він проти задоволення скарги заперечував посилаючись на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження ВП №33353660, з примусового виконання виконавчого листа від 01.02.2012 року №20-3036/11, виданого Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «БАЗАЛЬТ-6» заборгованості в сумі 16916655,63 грн.

Постановою державного виконавця від 10.07.2012 року відкрито виконавче провадження ВП №33353660 та встановлено семиденний строк боржнику на добровільне виконання рішення суду.

Виконавчий документ боржником у строки встановлені державним виконавцем не був виконаний, у зв'язку із чим було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 1691665,56 грн.

Твердження скаржника щодо нездійснення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами виконавчого провадження ВП №33353660.

Зазначив, що державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках вимог Закону України «Про виконавче провадження», а скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 30.08.2012 року суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні скарги.

Стягувач ТОВ «БАЗАЛЬТ-6» в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим суд вважає за можливе розглянути справу без його участі, у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Вислухавши думку представника скаржника, врахувавши письмові пояснення представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступного.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження на примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах у межах повноважень та у спосіб, визначеними цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження ВП № 33353660, з примусового виконання виконавчого листа від 01.02.2012 року № 2-3036/11, виданого Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_1 на користь ТОВ « БАЗАЛЬТ-6» заборгованості за в сумі 16916655,63 грн.

Постановою державного виконавця від 10.07.2012 відкрито виконавче провадження ВП № 33353660, та встановлено семиденний строк боржнику на добровільне виконання рішення суду. Вказану постанову було направлено на адреси сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, у відповідності до вимог Закону.

Виконавчий документ боржником не виконаний, у зв'язку з чим 30.08.2012 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 1691665,56 грн.

Скаржник просив визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 30.08.2012 року в рамках виконавчого провадження №33353660, посилаючись на те, що ДВС в особі старшого державного виконавця Рагімової А.Н. в рамках виконавчого провадження №33353660 не було вчинено жодної дії направленої на фактичне виконання виконавчого документу, а також вважає, що старшим державним виконавцем Рагімовою А.Н. були порушені строки пред'явлення виконавчих документів до виконання, які чітко зазначені в законі та відповідно до ст. 12, 13 Закону України «Про виконавче провадження» пропущення строків є підставою для скасування рішення, постанови про стягнення виконавчого збору.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями скаржника, з огляду на наступне.

Так, з метою забезпечення виконання виконавчого листа від 01.02.2012 року № 2-3036/11, державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника, відповідно до постанов 14.11.2013 року. З метою встановлення майнового стану боржника направлено запити в ДФС України УФПУ, БТІ м. Києва, Держземагенства України, УДАІ ГУ МВС України.

До відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява стягувана про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням.

28.08.2017 року державним виконавцем на підставі п. 9 ст. 39 Закону України « Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Пунктом 3 цієї постанови, стягнення з боржника виконавчого збору виділено в окреме виконавче провадження та направлено на виконання до Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві до виконання.

Відповідно до ч. 1, 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчих документів до виконання. Переривання строку давності пред'явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку.

Виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У разі повернення виконавчого документа стягувану у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Слід зазначити, що постанову про стягнення виконавчого збору пред'явлено до виконання до Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 14.09.2017 року. Строк на пред'явлення вказаної постанови слід розраховувати з моменту закінчення виконавчого провадження про стягнення основної суми боргу, а саме від 28.08.2017 року.

Частина третя статті 40 Закону визначає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на вищевикладені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що державним виконавцем правомірно винесено постанову від 30.08.2012 року про стягнення виконавчого збору.

Законом визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

З аналізу вищезазначених норм чинного законодавства вбачається, що виконавчий збір підлягає стягненню незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом органами державної виконавчої служби. Вказане також підтверджується позицією, неодноразово викладеною у своїх постановах Верховним Судом України.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, у спосіб та в порядку, встановленому Законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови та порядок виконання рішень, ухвал судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку. Сторонами у виконавчому провадженні є стягувачі і боржники. Вони мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у проведені виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають в ході виконавчого провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заявляти відводи та оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуються іншими правами, наданими цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, твердження скаржника щодо неправомірності дій державного виконавця є необґрунтованими, останнім при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 30.08.2012 року, дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про відсутність підстав для задоволення скарги.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 448, 449, 450, 451 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС України Рагімової Асі Назимівни, заінтересована особа ТОВ «БАЗАЛЬТ-6» відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя