АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» лютого 2018 року

м. Харків

справа № 638/9910/13-ц

провадження № 22-ц/790/1695/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю: секретаря- Семикрас О.В.

учасників справи -

представників відповідача ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року, ухвалене суддею Штих Т.В. в залі суду в м. Харкові,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі ПАТ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що 24 жовтня 2006 року між ПАТ «Приват Банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, згідно з яким позичальник отримав від банку кредит на суму 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення , що відповідає строку дії картки.

06 травня 2008 року ОСОБА_5 помер.

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_4, як спадкоємиці померлого ОСОБА_5, заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 549,35 грн. та судові витрати на суму 435,49 грн. на підставі статті 1281 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

24 травня 2016 року позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь банку заборгованість у сумі 11 314,11 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк звернувся до суду із вимогами з пропуском позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем.

На рішення суду першої інстанції ПАТ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Суд першої інстанції безпідставно до даних правовідносин застосував положення статей 256, 257 ЦК України. До цих правовідносин підлягають застосуванню положення глави 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування».

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року апеляційна скарга ПАТ «ПриватБанк» задоволена частково, рішення суду першої інстанції скасовано та закрито провадження у даній справі.

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2018 року задоволена касаційна скарга ПАТ «ПриватБанк». Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В суд апеляційної інстанції представник позивача не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 232, 234).

Представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували, надали суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду з вимогою щодо пропуску позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 24 жовтня 2006 року між ОСОБА_5 та ПАТ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, згідно з яким позичальник отримав від банку кредит на суму 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає дії строку картки. Строк дії картки був визначений до 31 жовтня 2009 року (а. с. 6- 10).

Відповідно до уточнених позовних вимог станом на 06 травня 2008 року по зазначеному кредитному договору виникла заборгованість у сумі 11 314,11 грн., яка складається з наступного: 9 747,07 грн.- заборгованість за кредитом, 591, 21 заборгованість по процентах за користування кредитом, 500,00 грн.- штраф ( фіксована частина) та 514,95 грн. ( процентна складова ) (а.с. 132- 137 ).

Суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин позовну давність за заявою відповідача та ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, керуючись статтями 256, 257, 266, 267 Цивільного кодексу України ( далі ЦК України).

Проте, зазначені норми закону не можуть бути застосовані до цих правовідносин, оскільки до них підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України.

Аналогічні висновки містяться в правовій позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 08 квітня 2015 року по справі № 6-33 цс 15, в якій вказано, що оскільки зі смертю боржника зобовязання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків предявлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини 1 статті 374 ЦПК України.

При ухваленні нового рішення колегія суддів виходить з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 помер 06 травня 2008 року (а.с . 28 ).

20 вересня 2013 року ПАТ «ПриватБанк» направив до нотаріальної контори претензію кредитора.

Згідно відповіді шостої Харківської державної нотаріальної контори № 914/01-16 від 04 березня 2014 року з якої вбачається, що після померлого 06 травня 2008 року ОСОБА_5 була заведена спадкова справа № 3344 від 10 грудня 2008 року за заявою матері померлого ОСОБА_4

10 грудня 2008 року останній було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з 1/3 частини квартири № 156 з відповідною частиною місць загального користування, що знаходиться в місті Харкові, по вулиці Старицького № 15 ( а.с. 58,69).

Також у відповіді цієї нотаріальної контори № 1422/01-16 від 13 травня 2016 року зазначено, що з заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 звернулась за себе особисто та від імені малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина померлого ОСОБА_7. Свідоцтва про право на спадщину цим особам не видавалися ( а.с.128).

Отже, судом при розгляді справи було встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли у встановленому законом порядку його мати, дружина ти малолітній син.

Судом встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_5В складається з квартири 15, що знаходиться в місті Харкові по вулиці Старицького №15.

ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину зазначеної квартири, іншим спадкоємцям свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

У відповідності до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_5 ним відповідно до вимог статті 527 ЦК України не були виконані обовязки по погашенню заборгованості за кредитним договором.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредиторів особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитор зобовязаний задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Відповідно до статті 1281 цього Кодексу спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкоємця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявляти вимоги до спадкодавців, що прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем був предявлений позов до позичальника. При розгляді справи в суді першої інстанції була отримана інформація щодо смерті ОСОБА_5

Отже, ПАТ «ПриватБанк» дізнався про смерть позичальника лише під час розгляду справи за позовом до ОСОБА_5, позов до одного із спадкоємців ним був предявлений 01 жовтня 2014 року ( а. с.69 70).

Проте, при розгляді справи було встановлено, що строк виконання зобовязання за спірним кредитним договором закінчився 31 жовтня 2009 року, у звязку із закінченням строку дії картки. Дані висновки місьтяться у правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 12 листопада 2014 року по справі 6 - 166 цс 14.

Право на предявлення вимоги банком до боржника настало з 30 квітня 2008 року, тобто з моменту виникнення простроченої заборгованості (а.с. 3-5).

За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку, що строк предявлення позивачем кредиторських вимог до спадкоємців померлого ОСОБА_5, сплинув.

Згідно з висновками, викладеними Верховним Судом України, в правовій позиції по справі 6-36 цс 15 в постанові від 08 квітня 2015 року, недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків предявлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, оскільки строк дії спірного кредитного договору закінчився 31 жовтня 2009 року, то кредитор повинен був предявити вимоги до спадкоємців відповідно до частини 3 статті 1281 ЦК України до 31 жовтня 2010 року.

Оскільки ПАТ «ПриватБанк» предявив вимоги до одного з спадкоємців поза межами зазначеного строку, то правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім того, позовні вимоги до спадкоємців померлого дружини ОСОБА_7 та сина ОСОБА_6 ПАТ «ПриватБанк» предявлені не були.

Ті обставини, що спадкоємці ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не отримали свідоцтво про право на спадщину, не позбавляло кредитора права на предявлення до них вимоги та позову, оскільки відповідно до розяснень, які містяться в пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обовязку, передбаченого статтею 1296 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкоємця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись, статтями 367, 368, пунктом 2 частини1 статті 374, пунктом 4 частини 1 статті 376, статтями 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором відмовити з інших підстав.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач: Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_9