АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/217/18 Справа № 183/4802/15 Головуючий у 1 й інстанції - Парфьонов Д. О. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи - управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області, про визнання недійсними рішення, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання недійсними рішення, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_4, після смерті якого він отримав спадщину за заповітом на 1/3 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, інші 2/3 частини зазначеного житлового будинку (1/2 - як дружини власника + 1/6 - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка) належали його бабусі ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті якої спадщина на 2/3 частини домоволодіння ніким не оформлювалась.

Вказував, що житловий будинок був розташований на земельній ділянці в розмірі 1060 кв.м, яка перебувала у користуванні власників житлового будинку: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 згідно з рішенням Новомосковської міської ради №30/785 від 09 грудня 1982 року, в технічних паспортах від 23 листопада 1982 року та від 08 травня 1991 року співвласником будинку зазначено його та розмір земельної ділянки зазначений 1060 кв.м з посиланням на рішення Новомосковської міськради №30/785 від 09 грудня 1982 року.

Зазначав, що рішенням Новомосковського виконкому №209/1 від 11 травня 1990 року йому дозволено будівництво гаража на земельній ділянці АДРЕСА_1, рішенням Новомосковського виконкому №193 від 12 квітня 1991 року йому дозволено будівництво нового житлового будинку житловою площею 60,45 кв.м, загальною площею 119,89 кв.м, оскільки старий житловий будинок і інші споруди стали непридатними для проживання.

Посилаючись на те, що з моменту переходу до нього в користування зазначеної земельної ділянки, він нею постійно користувався та сплачував земельний податок, втім у березні 2015 року від сусідів дізнався, що на його земельній ділянці ОСОБА_3 (якому рішенням XІV сесії VI скликання Новомосковської міської ради №1085 від 09 липня 2014 року надана у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0,0180 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2) встановлений паркан з оцинкованого профілю, який повністю закрив прохід від гаража до інших будівель (сараю, сараю-майстерні, вбиральні), втім його ніхто не повідомляв про вилучення з його користування частини земельної ділянки, а дії ОСОБА_3 порушують його права як власника майна землекористувача, що було встановлено і рішенням комісії з розгляду земельних спорів від 18 травня 2015 року, а тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсними рішення XIV сесії VI скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області №1085 від 09 липня 2014 року про надання ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки розміром 0,0180га (кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ-01.03) по АДРЕСА_2; визнати недійсним свідоцтво про право власності серія НОМЕР_2 від 23 серпня 2014 року, індексний номер 25969542 на нерухоме майно - земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,018 га (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_2 власником якої зазначений ОСОБА_3; скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, а також будівлями і спорудами (гаражем, сараєм, сараєм-майстернею, вбиральнею), розташованими на земельній ділянці по АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_2 на праві власності та знести встановлений ним паркан на зазначеній земельній ділянці.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 на законних підставах перейшло право користування земельною ділянкою, місцевим уповноваженим органом держави визнане це право і державою отримувався з нього земельний податок за користування земельною ділянкою.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_2 10 січня 1983 року отримав в Новомосковській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1, а саме житловий будинок глинобитний, обкладений цеглою, загальний розмір житлової площі 28,7 кв.м, та надвірні побудови: сарай Б глинобитний, сарай В цегляний, вбиральня, колодязь залізобетонний, паркан, що розташовані на земельній ділянці площею 910 кв.м (а.с.7).

Спадкоємцем іншої 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 була ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 02 червня 1975 року Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області на 1/2 частину на підставі ст.22 КпШС УРСР та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02 червня 1975 року Новомосковською державною нотаріальною конторою на 1/6 частину на підставі ст.535 ЦК України, в редакції 1964 року, право на обов'язкову частку в спадщині (а.с.8,9).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла (а.с.10). Жодних доказів вступу у спадщину, отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 позивачем ОСОБА_2 не надано.

Рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради №30/785 від 09 грудня 1982 року «Про надання дозволу громадянам використовувати земельні ділянки, прилеглі до їх садиб» вирішено зокрема: дозволити користуватися земельними ділянками, прилеглими до основної садиби по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5, закріпити присадибну ділянку в розмірі 1060 кв.м по фактичному обміру. Бюро технічної інвентаризації внести зміни в генплан садиб та архівні данні. Попередити, в тому числі і ОСОБА_4, що означене не дає їм право на збільшення затверджених раніше норм присадибних ділянок при вилученні надлишків (а.с.56). Рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради №209/1 від 11 травня 1990 року позивачу ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво гаража по АДРЕСА_1 площею 18 кв.м (а.с.12).

Рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради №193 від 12 квітня 1991 року позивачу ОСОБА_2 дозволено будівництво нового житлового будинку житловою площею 60,45 кв.м, загальною площею 119,89 кв.м, в зв`язку з непридатністю до проживання житлового будинку глинобитного, обкладеного цеглою, загальним розміром житлової площі 28,7 кв.м, що розташований на земельній ділянці.

У відповідності до рішення ХХVІІІ сесії шостого скликання Новомосковської міської ради №665 від 08 листопада 2012 року, окрім іншого, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3, орієнтовною площею 0,03 га у АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства (а.с.92).

Згідно з витягом із статистичної звітності за формою 6-ЗЕМ по АДРЕСА_2 №54 від 27 травня 2013 року, земельна ділянка площею 0,03 га ненадана у власність або постійне користування /а.с.93/.

За висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 13 січня 2014 року №ДН/:03:013/04955, погодженого начальником Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_2, площею 0,018га не містить споруд (а.с.94). 30 листопада 2012 року складено акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки, погоджений секретарем Новомосковської міської ради, першим заступником міського голови, заступником начальника відділу Держкомзему у м.Новомосковськ, головним архітектором відділу містобудування та архітектури м.Новомосковська, представником відділу охорони водних ресурсів та ТЕБ, інженером-геодезистом, інженером-землевпорядником, землекористувачем, суміжними землекористувачами - домоволодіння АДРЕСА_3, домоволодіння АДРЕСА_2, яким засвідчено факт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки, що оформлюється в приватну власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 по АДРЕСА_2. На місцевості встановлені межі земельної ділянки, яка оформлюється в приватну власність від город площею - 0,0180га (а.с.97).

30 листопада 2012 року складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який підписано №1-№3 - домоволодіння АДРЕСА_3, №3-№4 - міська рада, №4-№7 домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с.98-100).

09 липня 2014 року рішенням XІV сесії VI скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області №1085 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 у АДРЕСА_2, загальною площею 0,018 га для ведення особистого селянського господарства. Надано ОСОБА_3 земельну ділянку у приватну власність у АДРЕСА_2, загальною площею 0,018 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.13).

30 липня 2014 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку та 23 серпня 2014 року йому видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 25969542 Державним реєстратором реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області про право власності на земельну ділянку, площею 0,018 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 (а.с.107,130, 131).

Згідно з рішенням комісії з розгляду земельних спорів виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 18 травня 2015 року, комісія, на підставі архівних даних КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» та за фактом виїзду, встановила, що у користуванні ОСОБА_2 знаходилась земельна ділянка загальною площею (по фактичному використанню) 1060 кв.м, на якій облаштований гараж, що вказаний в плані земельної ділянки від 08 травня 1991 року; рішенням сесії Новомосковської міської ради від 09 липня 2014 року №1085 ОСОБА_3 було надано в приватну власність земельну ділянку у АДРЕСА_2, загальною площею 0,0180 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення особистого селянського господарства. Даним рішенням ОСОБА_3 було надано в приватну власність частину земельної ділянки, яка знаходилась в користуванні ОСОБА_2 з фактично встановленим там гаражем. Рекомендовано ОСОБА_2 звернутися з позовом до суду (а.с.14).

Дані технічного паспорту домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1, квартал 180 від 22 грудня 1982 року, складеного Новомосковським МБТІ, в частині експлуатації земельної ділянки містять відомості про наявність земельної ділянки по фактичному користуванню - 1060 кв.м.

Дані технічного паспорту домоволодіння, розташованого в Дніпропетровській області м.Новомосковськ АДРЕСА_1, квартал 180 від 08 травня 1991 року, складеного Новомосковським МБТІ, в частині експлуатації земельної ділянки містять відомості про наявність земельної ділянки по документам - 910,00 кв.м, по фактичному користуванню (рішення виконкому №30/785 від 09 грудня 1982 року) 1060 кв.м. В частині «Характеристика будівель і споруд» вказано: Будинок літ.А., сіни літ.а, ганок, піддашок, сарай літ.Б, прибудова літ.б, льох, гараж літ.Ж, сарай-майстерня літ.Г, вбиральня літ.Е, колодязь №5 (а.с.37-39). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав на користування спірною земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України). Згідно з частинами 1-3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Володіння - це фактичне, законне або протиправне перебування майна у конкретної фізичної чи юридичної особи, це контроль, господарське панування над річчю. Правомочність володіння розуміє під собою можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Частиною другою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про заборону вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Судом першої інстанції вірно установлено та не заперечувалось ОСОБА_2, що він у передбаченому законом порядку набув право власності саме на 1/3 частини будинку, розташованого на спірній земельній ділянці розміром 910 кв.м.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116,118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 2 ст.373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами частини другої статті 6, частини першої статті 22, частини першої статті 23 ЗК України (1991 року) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю.

Аналогічними за змістом нормами статті 81 ЗК України також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Матеріалам справи не підтверджується факт законного набуття позивачем ОСОБА_2 права користування спірною земельною (присадибною) ділянкою саме у розмірі 1060 кв.м. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористування).

Згідно з ч.ч.2,4 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Як вбачається з архівного витягу із рішення від 09 грудня 1982 року №30/785 спірною земельною ділянкою прилежною до основної садиби у розмірі 1060 м.кв за фактичним обміром було дозволено користуватися ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Втім ОСОБА_4 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто майже за 10 років до прийняття вказаного вище рішення. Позивач ОСОБА_2 не звертався до відповідних органів за отриманням дозволу на користування спірною земельною ділянкою, не узгоджував її розміру після фактичного збільшення з 910 кв.м до 1060 кв.м.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що позивачем була успадкована лише 1/3 частини будинку житловою площею 28,7 кв.м, розташованого на земельній ділянці 910 кв.м. Тобто у його користування перейшла лише частина земельною ділянки, яка відповідає частині успадкованого ним будинку та є пропорційною.

Будівництво нового будинку та гаражу хоча й було здійснено з отриманням відповідних дозволів, втім за загальною площею значно перевищує спадкову масу, отриману саме позивачем ОСОБА_2

Натомість, отримання у власність земельної ділянки відповідачем ОСОБА_3 відбулося з дотримання вимог чинного законодавства, що не спростовано позивачем. Матеріалами справи не підтверджено наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.