Провадження № 22-ц/773/221/18 Категорія: 81 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника заявника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мельник Вікторії Михайлівни,

за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_3, яка подана від його імені представником ОСОБА_2, на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 18 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даною заявою, яка обґрунтована тим, що 11.09.2017 року старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мельник В.М. на виконання рішення Луцького міськрайонного суду у цивільній справі №2-7821/2011 за виконавчим листом від 07.02.2013 року було відкрито виконавче провадження №54662916.

Зазначає, що згідно із матеріалами виконавчого провадження, з якими він ознайомився 15.11.2017 року, стягувач публічне акціонерне товариство акціонерний банк (далі - ПАТ АБ) «Укргазбанк» просив стягнути заборгованість по кредиту в сумі 178 168,18 доларів США та 146 351,34 грн. пені, в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3, як було зазначено в рішенні Луцького міськрайонного суду у цивільній справі № 2-7821/2011.

21.09.2017 року старшим державним виконавцем Мельник В.М. було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника згідно положень Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, старший державний виконавець Мельник В.М. 08.11.2017 року винесла постанову про накладення арешту на грошові кошти боржника, що містяться на банківських рахунках.

Проте, заявник вважає такі дії державного виконавця протиправними, оскільки з резолютивної частини рішення Луцького міськрайонного суду у цивільній справі №2-7821/2011 вбачається, що заборгованість перед ПАТ АБ «Укргазбанк» виникла у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, що був забезпечений договором іпотеки, предметом якого був житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, тому саме ці об'єкти нерухомості можуть бути предметом стягнення. Про погашення заборгованості будь-якими коштами божника в рішенні суду не йдеться, а тому дії державного виконавця щодо накладення арешту на належні йому грошові кошти є незаконними і порушують його права на мирне володіння своїм майном.

Ураховуючи наведене, заявник ОСОБА_3 просив суд визнати протиправними дії старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мельник В.М. щодо винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника від 08.11.2017 року у виконавчому провадженні №54662916 та зобов'язати його скасувати постанову про арешт коштів боржника від 08.11.2017 року у виконавчому провадженні №54662916.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 18.12.2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

В поданій від імені заявника ОСОБА_3 апеляційній скарзі його представник ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення скарги, виходячи з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що реалізація належного на праві власності заявнику нерухомого майна заборонена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому вчинення державним виконавцем дій, з метою виконання рішення суду шляхом накладення арешту на кошти боржника є правомірним і не свідчить про наявність в діях суб'єкта оскарження порушень законодавства.

Однак, до таких висновків місцевий суд прийшов з порушенням норм матеріального і процесуального права та без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що 07.02.2013 року Луцьким міськрайонним судом видано виконавчий лист по цивільній справі №2-7821/2011 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення грошових коштів, виселення та звернення стягнення на заставне майно, згідно з яким суд вирішив: стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8 та солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_9 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №47/08-І/02 від 08.04.2008 року в розмірі 178 168,18 доларів США основного боргу та 146 351,34 грн. пені. В рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором №47/08-І/02 від 08.04.2008 року в розмірі 178 168,18 доларів США основного боргу та 146 351,34 грн. пені - звернути стягнення на предмети іпотеки згідно договору іпотеки №47-08/02 від 08.04.2008 року, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 житловою площею 51,5 кв. м., загальною площею 94,0 кв. м., який належить ОСОБА_5, ОСОБА_3 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 площею 0,100 га, кадастровий номер НОМЕР_1 і належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданого Луцькою міською радою 05.11.2007 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №52 (а.с.4).

07.09.2017 року представник стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області із заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій стягувач просив прийняти до виконання вказаний виконавчий лист (а.с.5).

11.09.2017 року старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мельник В.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, якою відкрито виконавче провадження за №54662916 з виконання виконавчого листа №2-7821/2011, виданого 07.02.2013 року Луцьким міськрайонним судом (а.с.6).

Постановою цього ж старшого державного виконавця Мельник В.М. від 21.09.2017 року накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_3, у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 146 915,94 грн. (а.с.7)

Як встановлено місцевим судом, копії постанови державного виконавця було направлено на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна та проводять його перереєстрацію на іншого власника, та сторонам виконавчого провадження, в тому числі, боржнику ОСОБА_3

08.11.2017 року постановою згаданого старшого державного виконавця Мельник В.М. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника ОСОБА_3, у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 161 757,53 грн. (а.с.8).

Копії зазначеної постанови, як встановлено місцевим судом з оглянутого в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження, було направлено на виконання до банківських, інших фінансових установ, та сторонам виконавчого провадження, в тому числі, й боржнику ОСОБА_3

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник ОСОБА_3 свої вимоги обґрунтовував тим, що старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мельник В.М. протиправно та в порушення положень Закону України «Про виконавче провадження» наклала арешт на належні йому грошові кошти, які містяться на рахунках у різних банківських установах, оскільки він, будучи майновим поручителем, поручався за неналежне виконання позичальником (боржником) ОСОБА_6 своїх зобов'язань лише зазначеним у договорі іпотеки нерухомим майном, а не усім належним йому майном.

У відповідності до ст. 383 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Місцевим судом з пояснень старшого державного виконавця Мельник В.М. встановлено, що реалізація належного на праві власності заявнику нерухомого майна заборонена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому нею було вирішено, з метою виконання рішення суду, накласти арешт на кошти боржника.

З огляду на це, суд вважав, що державний виконавець правомірно наклав арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_3, які містяться на рахунках у банках.

Проте, на переконання колегії суддів, такі висновки суду першої інстанції не узгоджуються з нормами матеріального права.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 цього Закону визначено засади з дотриманням яких здійснюється виконавче провадження, зокрема це: 1) верховенство права; 2) обов'язковість виконання рішень; 3) законність; 4) диспозитивність; 5) справедливість, неупередженість та об'єктивність; 6) гласність та відкритість виконавчого провадження; 7) розумність строків виконавчого провадження; 8) співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із пунктами 6, 7 ч. 3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частинами 1, 2 ст. 48 Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 48 Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст.575 ЦК України).

Заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель) (ч. 1 ст.583 ЦК України).

У відповідності до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Під час апеляційного розгляду даної справи встановлено, що заявником ОСОБА_3 як майновим поручителем на забезпечення виконання позичальником ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором №47/08-І/02 від 08.04.2008 року було передано в іпотеку ПАТ АБ «Укргазбанк» згідно умов укладеного з банком договору іпотеки №47-08/02 від 08.04.2008 року нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 житловою площею 51,5 кв. м., загальною площею 94,0 кв. м., а також земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 площею 0,100 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Як уже було зазначено, положеннями Закону України «Про виконавче провадження» визначено обов'язок державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, а наведеними вище положеннями ЦК України передбачено, що задоволення вимог кредитора (іпотекодержателя) можливе лише за рахунок майна переданого в іпотеку, а не усього майна, майнового поручителя, як помилково вважав державний виконавець.

Закон України «Про виконавче провадження» надає право державному виконавцю накладати арешт на грошові кошти боржника за умови, якщо останній поручався перед кредитором за неналежне виконання позичальником зобов'язань усім належним йому майном, а не частково нерухомим майном, як у розглядуваному випадку.

З огляду наведені норми матеріального права та встановлені у справі обставини, колегія суддів приходить до висновку, що дії державного виконавця, які полягають у винесенні постанови про накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_3 від 08.11.2017 року у виконавчому провадженні №54662916 слід визнати неправомірними, а винесена ним постанова підлягає скасуванню.

У зв'язку з вищенаведеним, оскаржувана ухвала місцевого суду в даній справі підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення скарги ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_3, яка подана від його імені представником ОСОБА_2, задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 18 грудня 2017 року в даній справі скасувати і постановити нову ухвалу.

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мельник Вікторії Михайлівни, які полягають у винесенні постанови про накладення арешту на кошти боржника від 08 листопада 2017 року у виконавчому провадженні №54662916.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мельник Вікторії Михайлівни від 08 листопада 2017 року про накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №54662916.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий:

Судді: