Справа № 2-486/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2011 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Шевцової Т.В.

при секретарі Бунякіній О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 2/3 частини квартири, встановлення порядку користування приміщенням та вселення, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири №65 в будинку 28 корпусу 1 на ж/м Тополь-2 в м.Дніпропетровську, виділити в користування їй та сину ОСОБА_5 жилі кімнати площею 17,2 кв.м. та 14,2 кв.м., а також лоджію і балкон, при цьому жилу кімнату площею 10,3 кв.м. залишити в користуванні відповідача, інші приміщення в загальному користуванні; вселити її та сина ОСОБА_6 до зазначеної квартири.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що з відповідачем перебувала в шлюбі, який на теперішній час розірваний. За час перебування в шлюбі позивачем та відповідачем набуто трьохкімнату квартиру №65 в будинку 28 корпусу 1 на ж/м Тополь-2 в м.Дніпропетровську, яку оформлену на відповідача ОСОБА_4 Вважає, що квартира є спільною сумісною власністю, отже вона має право на ? частину квартири, але з урахуванням інтересу неповнолітнього сина просить визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири. У звязку зі спричиненням перепон відповідачем у користуванні квартирою, просить вселити її та неповнолітнього сина ОСОБА_5

Відповідач з позовними вимогами не погодився та надав суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати за ним право власності на спірну квартиру та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, при цьому судові витрати покласти на позивача за первісним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що квартира була придбана ним за власні кошти, які він отримав від продажу попередньої квартири, подарованої йому матірю. Таким чином, квартира не була нажита спільними зусиллями, оскільки придбана на особисті кошти.

Позивач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив залишити позовні вимоги без задоволення в повному обсязі. Підтримав зустрічний позов відповідача, посилаючись на обставини, викладені в позові та на свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Зазначив, що вимоги позивача не підтвердженні документально чи свідченнями інших осіб, а тому є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, разом з тим зустрічний позов відповідача підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, між сторонами 29.08.1992 року укладено шлюб /а.с.5/, від якого мають сина ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 /а.с.6/.

Згідно довідки №002192, виданої квартальним комітетом №24, позивач разом з сином зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. /а.с.7/

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.04.2003 року, власником квартири №65 в будинку 28 корпусу 1 на ж/м Тополь-2 в м.Дніпропетровську є ОСОБА_4, зазначена обставина підтверджується довідкою №8663 від 08.07.2008 року, виданою КП «ДМБТІ». /а.с.9-12/

Витягом з рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.09.2008 року в цивільній справі №2-3335/2008 підтверджено факт розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. /а.с.20/

Також, судом встановлено, що 20.07.1996 року ОСОБА_7 подаровано квартиру №178 в будинку №37 на ж/м Тополь-3 в м.Дніпропетровську, про що свідчить договір дарування квартири. /а.с.40/

Відповідно до угоди про завдаток від 03.02.2003 року, відповідач ОСОБА_4 отримав у завдаток 2725 грн. в рахунок договору купівлі-продажу квартири №178 в будинку №37 на ж/м Тополь-3 в м.Дніпропетровську, при цьому залишок суми, яку мав сплатити покупець складав 39 785 грн. /а.с.41/

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 та підтвердила свідок ОСОБА_9, вона дійсно подарувала квартиру №178 в будинку №37 на ж/м Тополь-3 в м.Дніпропетровську своєму синові ОСОБА_4, де він мешкав разом з дружиною ОСОБА_10 Однак, згодом вони вирішили придбати трикімнатну квартиру, для чого ОСОБА_4 продав вищезазначену квартиру, а отримані кошти використав для купівлі квартири №65 в будинку 28 корпусу 1 на ж/м Тополь-2 в м.Дніпропетровську. При цьому свідок наголосила, що позивач ніякої участі у придбанні квартири не приймала, крім того ремонт в придбаній квартирі здійснювався за її кошт (свідка). Також, в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано з ініціативи позивача ОСОБА_11 Зазначені свідчення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 сторонами не оспорювались.

Як вказує ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Частина 1 ст. 57 СК України встановлюють, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Правомірність укладених правочинів щодо купівлі-продажу квартир сторонами не оспорювались.

Під час розгляду справи судом встановлені такі обставини: на теперішній час шлюб між сторонами розірвано, в спірній квартирі позивач не проживає, власником квартири є відповідач ОСОБА_4 Будь-яких доказів того, що квартира набута спільними зусиллями подружжя, позивачем не надано. Навпаки, відповідачем доведено та підтверджено показаннями свідків, що квартиру він придбав за власний кошт, ремонт в ній зроблено без допомоги позивача, а тому суд приходить до висновку, що підстав для виникнення права власності на частину спірного майна, як такого, що є обєктом спільної сумісної власності, у позивача не має.

Разом з тим, вирішуючи питання про вселення позивача та її неповнолітнього сина до квартири, що належить відповідачу, суд приймає до уваги той факт, що на теперішній час позивач уклала шлюб з іншою особою, тривалий час проживає окремо від відповідача, а також те, що шлюб розірвано з ініціативи позивача, а тому в задоволені зазначених вимог слід відмовити.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_12 про визнання права власності на квартиру.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 60, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру 65 в будинку 28 корпус 1 на ж/м Тополь-2 в м.Дніпропетровську, яка не є спільною власністю подружжя.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачені судові витрати у розмірі 174 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Т.В. Шевцова