АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

іменем України

29 січня 2018 року

м.Харків

справа №635/5268/17ц

провадження № 22ц/790/630/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Швецової Л.А.,

суддів: Піддубного Р.М., Котелевець А.В.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

відповідач державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богунова Надія Валентинівна

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_4

на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2017 року (суддя Шинкарчук Я.А.)

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богунової Надії Валентинівни, про визнання векселя таким, що не має вексельної сили, про визнання недійсним та таким, що не має вексельної сили аваль на векселі, про визнання недійсним та таким, що не має вексельної сили протест векселя, про неоплату, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богунової Н.В., про визнання векселя таким, що не має вексельної сили, про визнання недійсним та таким, що не має вексельної сили аваль на векселі, про визнання недійсним та таким, що не має вексельної сили протест векселя про несплату, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року скасовано з підстав ,передбачених ч.3 ст.122 ЦПК України , питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2017 року відкрито провадження у справі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції з дотриманням правил підсудності.

В обґрунтування скарги зазначає, що в даних правовідносинах немає солідарних відповідачів, отже не має права вибору підсудності позивачем. Єдиний відповідач ОСОБА_4 зареєстрований в Московському районі м.Харкова а тому відповідно до ст..109 ЦППК України позов повинен розглядатись в Московському районному суд м.Харкова.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Харківського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2017 року, направити справу на розгляд у суд першої інстанції з дотриманням правил підсудності.

В обґрунтування скарги посилається на те, що відповідач державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богунова Н.В. не може бути в справі відповідачем, окрім цього вона знаходиться у Холодногірському районі м.Харкова.

Також зазначає, що тільки він може бути у цій справі відповідачем, проте він зареєстрований в Московському районі м.Харкова , тому вважає, що відповідно до ст.109 ЦПК України (який діяв на час постановлення ухвали), позов повинен розглядатись в Московському районному суді м.Харкова.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

На підставі Закону України № 2147-19 15.12.2017 набула чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України.

Право на апеляційне оскарження окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності визначено як положеннями п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України (в редакції чинній на момент звернення з апеляційною скаргою), так і положеннями п.8 ч. 1 ст. 353 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи апеляційним судом).

Разом з тим, апеляційний суд, виходячи з положень ч.1 ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність обґрунтованість судового рішення. Вказане у свою чергу передбачає здійснення перевірки судового рішення на підставі норм, які були чинними на момент його ухвалення судом першої інстанції.

Як свідчать матеріали справи, позов пред'явлений до трьох відповідачів: фізичної особи ОСОБА_3, місце проживання якого зареєстровано у АДРЕСА_1, ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, та Державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богунової Н.В. АДРЕСА_3.

Позовна заява згідно штампу суду була подана 14 вересня 2017 року.

Предметом спору є питання про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В. 08 вересня 2017 року за реєстровим №2-916, визнання простого процентного векселя таким, що не має вексельної сили, визнання недійсним та таким, що не має вексельної сили аваль, вчинений ОСОБА_3 на простому процентному векселі, визнання та таким ,що не має вексельної сили протест векселя про неоплату, вчинений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В 07 вересня 2017 року за реєстровим №2-912.

Вексельні правочини (зокрема, щодо видачі, акцептування (в тому числі порядку посередництва), індосування, авалювання та оплати векселя) регулюються не тільки нормами спеціального вексельного законодавства, а й загальними нормами цивільного законодавства про угоди та зобов'язання (ст..202-211,215-236,509-509 ЦК України). Тому за відсутності спеціальних норм у законодавстві до вексельних правочинів застосовуються загальні норми ЦК України з урахуванням їх особливостей.

Правочини, на підставі яких було видано (передано) вексель, можуть бути визнані судом недійсними у випадках, передбачених ст..215-236 ЦК, із застосуванням між сторонами загальних правових наслідків недійсності правочинів. Визнання судом зазначених правочинів недійсними не спричиняє недійсність векселя як цінного папера та не перериває індосаментний ряд. Оскільки в українському законодавстві немає норм, що дозволяли б визнати платника неплатоспроможним без установлення такого факту судом, а в п.4 ст.2 Закону України Про обіг векселів в Україні» прямо передбачено, що використання векселедержателем права на регрес можливе за умови банкрутства боржника, то неплатоспроможність платника за векселем або векселедавця, що є юридичними особами чи фізичними особами-підприємцями, встановлюється господарським судом у процесі порушення справи про банкрутство або визнання платника банкрутом у прядку, передбаченому Законом України від 14 травня 1992 року (у редакції Закону від 30 червня 1999 року «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Відповідно до п.4 ст.2 Закону України «Про обіг векселів в Україні» порушення провадження у справі про банкрутство або визнання боржника банкрутом є достатнім для виникнення у векселедержателя права регресу до настання терміну платежу, незалежно від того, чи акцептував трасат вексель. Якщо ж вексель не підлягає акцепту, право регресу виникає у векселедержателя лише разі визнання трасанта банкрутом (порушення справи про банкрутство в цьому випадку недостатньо).

При розгляді спорів, пов'язаних із виконанням зобов'язань за авалем (вексельною порукою), слід враховувати, що зазначені відносини регулюються нормами Уніфікованого Закону, які відрізняються від норм про поруку( ст..553-559 ЦК України) і про гарантії (ст..560-569 цього Кодексу).

Якщо судом буде встановлено, що забезпечене авалем зобов'язання за векселем є недійсним через дефект форми (ст..31 Уніфікованого закону), то зобов'язання аваліста також визнається недійсним. У цьому разі до аваліста не може бути пред'явлено вимоги в порядку, передбаченому нормами цивільного законодавства, як до поручителя чи гаранта.

Позов за векселем може бути пред'явлено за місцем знаходження (місцем проживання) одного з відповідачів. Право вибору в даному випадку належить позивачеві згідно з ч.1 ст.113 ЦПК України.

Частиною 8 ст.110 ЦПК України передбачено можливість пред'явлення позову, що випливає з договору, за вказаним у цьому документі місцем його виконання. З урахуванням того, що зобов'язання за векселем підлягає виконанню в обумовленому в ньому місці )місце платежу), що може не збігатися з місцем знаходження або проживання зобов'язаної (зобов'язаних) за векселем особи (осіб), позо про стягнення вексельного боргу може бути пред'явлено як у суді, визначеному відповідно до загальних правил підсудності, так і в суді за місцем платежу за векселем.

Позивачами за такими позовами слід вважати осіб, стосовно яких було вчинено певні дії: у разі відмови у платежі - векселедавця простого векселя або акцептанта переказного; у разі відмови в акцепті - платника за переказним векселем, інших обов'язаних а цим документом осіб (індосантів, авалістів тощо). права щодо яких визначаються на підставі вчиненого протесту, а також фізичних і юридичних осіб, на вимогу яких бува або мав бути вчинений протест.

Порядок регулювання вищезазначених правовідносин визначений у Постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 08 червня 2007 року «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів».

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2017 року відкрито провадження у справі, вказано на відсутність підстав повернення заяви або відмови у відкритті провадження у справі.

На час постановлення даного судового рішення діяли наступні норми процесуального законодавства.

Частиною 1 ст. 109 ЦПК України було визначено, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Отже, при постановлення ухвали про відкриття провадження суд виходив із загальних правил підсудності.

Враховуючи, що місцезнаходженням одного із відповідачів - ОСОБА_3 є м. Південне Харківського району Харківської області, що територіально відноситься до Харківського району Харківської області, зважаючи на вимоги ст. ст. 109, 113 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що справа підсудна Харківському районному суду Харківської області.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що державний нотаріус за цією категорією справ може бути лише третьою особою, а ОСОБА_3 може бути у даній справі лише позивачем, як векселедержатель судова колегія не приймає до уваги, оскільки питання належного відповідача не вирішується на стадії відкриття провадження у справі. Питання обґрунтованості пред'явлених до відповідача позовних вимог вирішується судом під час постановлення судового рішення за результатами розгляду справи по суті.

Крім цього, апеляційний суд Харівської області не приймає до уваги послання ОСОБА_3 стосовно того, що вказаний спір повинен розглядатися в порядку господарського судочинства, оскільки спір не є цивільно-правовим, тому що сторони по справі є фізичними особами і на них не розповсюджуються вимоги ГПК України.

Таким чином, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції діяв у межах діючого процесуального закону.

В порядку ст.ст. 374,375 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017року) за результатами розгляду скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, щодо визначення підсудності, хоча і є недостатньо мотивованою, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 січня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.А.Швецова

судді А.В.Котелевець

Р.М.Піддубний