Справа № 703/3753/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Харченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Смілянської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 5 січня 2017 року померла його мати ОСОБА_2, після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину будинковолодіння №12 по вул. Л.Похилевича (назва вулиці до перейменування ОСОБА_3) в м. Сміла Черкаської області. Протягом встановленого законом строку він звернувся з заявою до приватного нотаріуса про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину він не в змозі в звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на 1/2 частину будинковолодіння, а тому змушений звернутися до суду з позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове майно.

Позивач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву в якій розгляд справи просить проводити за наявними в матеріалах справи доказами без його участі.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

5 січня 2017 року померла ОСОБА_2, що пітверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СР №292914, яке видане 5 січня 2017 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.3).

Як вбачається з свідоцтва про народження серії ГД №461727 виданого 27 листопада 1956 року батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 4).

Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯУ №954892 батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 5).

Як вбачається з свідоцтва про одруження серії І-ЯР №185695 виданого 17 лютого 1956 року, ОСОБА_5 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 та змінила прізвище на «Верболоз» (а.с. 6).

З свідоцтва про право на спадщину від 31 липня 1959 року вбачається, що ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 До складу спадкового майна входить будинок по вул. С.Лазо, 8 в м. Сміла Черкаської області (а.с. 16).

Відповідно до договору дарування від 24 травня 1967 року ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_9 та ОСОБА_2 належну ОСОБА_10 1/3 частину будинку в м. Сміла по вул. С.Лазо, 12 в рівних долях (а.с. 17-18).

Як вбачається з копії спадкової справи №80/2017 після смерті ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особа яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1270 ЦК України визначено, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 131 ЦК 1963 року визначено, складовою частиною речі є все те, що не може бути відділене від неї без пошкодження і істотного знецінення речі. При переході права на річ складові частини її не підлягають відділенню.

Стаття 132 ЦК 1963 року передбачає, приналежністю є річ, призначена служити головній речі, зв'язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або в законі не встановлено інше.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме, на будинок з надвірними спорудами.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 334, 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 131, 132 ЦК України 1963 року, ст.ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ЗУ від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5,-

вирішив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті 5 січня 2017 року ОСОБА_2 на 1/2 частину будинковолодіння №12 по вул. Л.Похилевича (назва вулиці до перейменування ОСОБА_3) в м. Сміла Черкаської області, яке складається з житлового будинку з прибудовами під літерою «А-1,а-а4» загальною площею 129,9 кв.м., житловою площею 78,2 кв.м., сараю-літньої кухні під літерою «Б», сараїв під літерами «Є», «Д», «З», «В1», гаражу-літньої кухні під літерою «В», убиральні під літерами «Г», «Г1», погріба з шийкою під літерою «Ж», погріба з входом під літерою «п/д», колодязя питного під літерою «к», огорожі №1-10, вигрібної ями №11.

Рішення може бути оскаржене позивачем в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, житель ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: Смілянська міська рада Черкаської області, вул. Леніна, 45, м. Сміла Черкаська область.

Головуючий О.П.Опалинська