АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/229/2018
Головуючий у суді першої інстанції: ЧередніченкоН.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач: Слюсар Т.А.,

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.,

за участю секретаря: Макаренко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_5. звернувся в суд із позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу.

Зазначав, що 09 лютого 2014 року позичив відповідачу 42 000 дол. США, а останній взяв вказані кошти й зобов'язався повернути до 09 лютого 2015 року всю суму боргу та 3 000 дол. США за користування боргом, між тим, всього відповідачем було повернуто лише 10 000 дол. США.

Посилаючись на те, що до вказаної у розписці дати ОСОБА_6 борг в повній мірі не повернув, просив стягнути з відповідача на свою користь 35 000 дол. США, що еквівалентно 862 750 грн. боргу за договором позики.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 13 березня 2017 року, позов ОСОБА_5 задоволено.

В апеляційній скарзі представник третьої особи ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а саме: не з'ясування районним судом існування, перебування у володінні позивача та дослідження оригіналу розписки, порушення імперативного припису ухвалення по справі заочного рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу, представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 09 лютого 2014 року ОСОБА_5 позичив ОСОБА_6 в борг грошові кошти на придбання офісу в розмірі 42 000 дол. США та зобов'язався повернути всю суму до 09 лютого 2015 року в повному обсязі та додатково 3000 дол. США (а.с.4).

Встановлено, що згідно курсу Національного Банку України станом на 18 липня 2016 року 100 дол. США по відношенню до гривні складає 2465 грн.

Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань щодо виконання грошового зобов'язання не виконав, а отже, обставини викладені позивачем в позові не викликають у суду сумнівів щодо достовірності, оскільки є логічними, послідовними, стверджуються дослідженими судом письмовими доказами.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Твердження апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення може вплинути на формування та розподіл майна, що є спільною сумісною власністю, яке наразі здійснюється між відповідачем та третьою особою; що районним не було досліджено оригіналу розписки, яка свідчила б про дійсність договору позики, а ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі із відповідачем взагалі не було відомо про її існування, колегія суддів визнає такими, що не спростовують висновків районного суду про наявність грошового зобов'язання відповідача перед позивачем.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що оригінал розписки було досліджено судом апеляційної інстанції й з урахуванням клопотанняпредставника ОСОБА_4 призначення по справі судової технічної експертизи розписки, виданої ОСОБА_609 лютого 2014 року, оригінал розписки долучено до матеріалів справи (а.с.128).

Відповідно висновку експертів № 23528/17-34 від 19 січня 2018 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-технічної експертизи документів, записи і підписи в розписці від імені ОСОБА_9, датованій 09 лютого 2014 року, виконані пишучими ручками, спорядженими чорнилом синього, чорного та фіолетового кольорів. Встановити час виконання записів і підписів в розписці від імені ОСОБА_6 не видається можливим у зв'язку із відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення абсолютного часу нанесення штрихів рукописних записів і підписів, виконаних чорнилами (а.с.137-140).

Отже, як судом, так і експертами досліджувався оригінал вказаної розписки, що свідчить про її наявність, доказів її недійсності матеріали справи не містять, сторонами не надано, висновок експертів не спростовано.

ОСОБА_4 не є стороною договору позики, залучена до участі в справі в якості третьої особи, а отже, колегія суддів не вбачає підстав вважати порушенням інтересів останньої рішенням районного суду.

Колегія суддів визнає обґрунтованими посилання апеляційної скарги про неналежність повідомлення третьої особи ОСОБА_4 про час і день розгляду справи, остільки поштові відправлення районним судом були направлені за хибною адресою.

Між тим, ОСОБА_4 у повному обсязі реалізувала своє право щодо надання доводів і міркувань по справі під час апеляційного провадження - за клопотанням її представника було досліджено оригінал розписки, призначено по справі судово-технічну експертизу документів.

З огляду на викладене, колегія суддів не вважає допущене районним судом порушення таким, що дає підстави до скасування рішення ухваленого під час дії ЦПК України 2004 року.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення, колегія суддів враховує обставини справи, а також презумпцію правомірності правочину, визначену положеннями ст. 204 ЦПК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріалами справи доведено, що договір позики, укладений між сторонами є чинним, його дійсність не спростовано, а тому підлягає до виконання.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи. Зібраним доказам дана належна правова оцінка.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: