АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 753/6940/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц/796/886/2018Головуючий у суді першої інстанції - Леонтюк Л.К. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача Лупича А.В.,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_4 треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельсвіт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Юбіпартнер факторинг» про стягнення боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ПАТ «Перший Український міжнародний банк» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Кучинської О.В. (далі - відповідач) про стягнення боргу за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог вказувало, що 07.11.2007 з ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 5804707 з додатковою угодою № 7509175 від 25.03.2009, додатковою угодою № 7817767 від 10.07.2009, додатковою угодою № 8796145 від 09.03.2010 та додатковою угодою № 8405941 від 30.11.2009, відповідно до умов якого позивач зобов'язаний надати відповідачу кредит у розмірі 300 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі, однак, ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку (Т.1, а.с. 1-7).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.07.2014 відкрито провадження у даній справі (Т.1, а.с. 51).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.11.2014 позов задоволено (Т.1., а.с. 64-67).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2015 скасовано заочне рішення і призначено справу до розгляду (Т.1, а.с. 103, 104).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.02.2017 до участі у справі в якості співпозивачів залучено ТОВ «Ковельсвіт» та ТОВ «Юбіпартнер факторинг» у зв'язку з відступленням банком права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем (Т.2, а.с. 30).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2017 замінено статус співпозивачів ТОВ «Ковельсвіт» та ТОВ «Юбіпартнер факторинг» на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, у зв'язку з тим, що останні не мають статусу фінансової установи (Т.2, а.с. 82, 83).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2017 позов ПАТ «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» загальний залишок заборгованості за кредитним договором № 5804707 від 07.11.2007 у розмірі 1 444 399,12 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено (Т.2, а.с. 84-90).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав належної оцінки доказам на підтвердження відсутності боргових зобов'язань перед банком, у зв'язку із задоволенням вимог банку за рахунок іпотечного майна. Також вказує, що у зв'язку з відступленням банком права вимоги за кредитним договором третім особам, останній не є належним позивачем (Т.2, а.с. 97-101)

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене відповідно до вимог закону.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи треті особи повідомлялись належним чином за відомими суду адресами.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором, щодо вчасного повернення кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, яка, в силу вимог закону та умов укладеного договору, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В повній мірі з вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 07.11.2007 між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 5804707 з додатковими угодами № 7509175 від 25.03.2009, № 7817767 від 10.07.2009, № 8796145 від 09.03.2010 та № 8405941 від 30.11.2009. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язувався надати відповідачу кредит у розмірі 300 000,00 доларів США, а відповідач використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором (Т.1, а.с. 12-30).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору банк у червні 2014 року звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_4

Під час розгляду справи, а саме 21.04.2016, ПАТ «Перший Український міжнародний банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 2016/5804707, за яким останнім переуступлено право вимоги ТОВ «ЮБІПАРТНЕР ФАКТОРИНГ» за кредитним договором укладеним з ОСОБА_4 на загальну суму 226 822,51 доларів США, що еквівалентно 5 763 869,59 грн. станом на 21.04.2016 за курсом НБУ (Т.1, а.с. 219-227).

Цього ж дня, 21.04.2016, ТОВ «ЮБІПАРТНЕР ФАКТОРИНГ» укладено договір про відступлення права вимоги № 2016/5804707/1, за яким останнім переуступлено право вимоги ТОВ «КОВЕЛЬСВІТ» за кредитним договором укладеним з ОСОБА_4 на загальну суму 226 822,51 доларів США, що еквівалентно 5 763 869,59 грн. станом на 21.04.2016 за курсом НБУ (Т.1, а.с. 192-195).

Згідно із ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Зі змісту означених норм вбачається, що факторинг передбачає заміну кредитора у зобов'язанні, а тому до цих відносин можуть застосовуватися і загальні положення глави 47 ЦК в частині заміни кредитора у зобов'язанні. При цьому, договір факторингу є окремим договором, оскільки главою 73 ЦК встановлені певні спеціальні правила щодо прав та обов'язків фактора, клієнта та боржника.

Суть факторингу полягає в тому, що клієнт у зв'язку із необхідністю поповнення своїх облікових коштів, залучає їх у фактора шляхом передачі йому права грошової вимоги (дебіторської заборгованості) за зобов'язаннями контрагентів, які виникли із поставки клієнтом товарів, виконання робіт чи надання послуг третій особі. Разом з тим, до фактора окрім права грошової вимоги, також може переходить обов'язок по наданню додаткових бухгалтерських та інших фінансових послуг з обслуговування відповідної дебіторської заборгованості.

В свою чергу боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка піддягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

Відмінності договору факторингу та договору відступлення прав вимоги (цесії), полягають в наступному.

Як вказано вище, договір факторингу передбачає заміну кредитора у зобов'язанні, а тому до цих відносин можуть застосовуватися і загальні положення глави 47 ЦК в частині заміни кредитора у зобов'язанні. Договір факторингу є окремим договором, оскільки главою 73 ЦК встановлені певні спеціальні правила щодо прав та обов'язків фактора, клієнта та боржника.

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною іншої шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Тобто наявне надання фактором послуги. Вона надається за плату, розмір якої визначається договором. При цьому грошова вимога, яка передається клієнтом фактору, не може бути платою за надану останнім фінансову послугу.

Отже, якщо за договором за певну винагороду передається право вимоги грошового боргу, то такий договір є договором факторингу, за яким фактором може бути лише банк або інша фінансова установа. Якщо ж передається право вимоги грошового боргу без плати за послугу або передається за винагороду право вимоги не грошового боргу, то договір не вважається факторинговим, а є договором відступлення права вимоги, і новим кредитором за таким договором може бути будь-яка особа. Розмір винагороди фактора за надані послуги законодавством не регулюється і встановлюється сторонами в договорі факторингу за домовленістю сторін.

Вказану правову позицію було висловлено в Постанові ВСУ від 06.07.2015 у справі № 6-301цс15.

Таким чином, суттєвою відмінністю договору факторингу від договору відступлення права вимоги є оплатність послуг фактора, що повинна бути встановлена в договорі факторингу, разом з тим, якщо така оплатність буде полягати в передачі фактору лише права вимоги грошового права, то за своєю суттю це буде договір відступлення права вимоги.

В даному випадку між банком та ТОВ «ЮБІПАРТНЕР ФАКТОРИНГ», а в подальшому між ТОВ «ЮБІПАРТНЕР ФАКТОРИНГ» та ТОВ «КОВЕЛЬСВІТ» були укладені договори відступлення права вимоги грошової суми.

Вказані договори не розірвані, не визнані недійсними у встановленому законом порядку, а також судом в оскаржуваному рішенні не встановлено нікчемність цих договорів (не надано правої оцінки їх недійсності в силу вимог закону). Відтак, на час ухвалення рішення, банк, яким пред'явлено позов, втратив право вимоги до відповідача у зв'язку з переуступкою такого права третій особі, якою не було заявлено самостійних вимог щодо предмету спору.

З матеріалів справи вбачається, що суд спочатку залучив ТОВ «ЮБІПАРТНЕР ФАКТОРИНГ» та ТОВ «КОВЕЛЬСВІТ» до участі у справі в якості співпозивачів, однак потім відмовив у задоволенні клопотання про заміну позивача в порядку процесуального правонаступництва і змінив процесуальний статус ТОВ «ЮБІПАРТНЕР ФАКТОРИНГ» та ТОВ «КОВЕЛЬСВІТ» на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, проте такі дії не узгоджуються з вимогами процесуального закону, що завадило суду надати належну оцінку фактичним обставинам справи, виниклим між сторонами правовідносинам та встановити належного позивача.

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного і необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача саме на користь банку заборгованості за кредитним договором.

З огляду на викладене та у відповідності до ст.ст. 374, 376 ЦПК України рішення суду, у зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельсвіт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Юбіпартнер факторинг» про стягнення боргу за кредитним договором - скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_4 треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельсвіт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Юбіпартнер факторинг» про стягнення боргу за кредитним договором - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва

Повний текст постанови складений 06 лютого 2018 року.