Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/7750/16 Головуючий у 1-й інстанції: Черткова Н.І.
Провадження №22-ц/778/789/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегія суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Зазначав, що йому на праві власності належить двоповерховий гараж АДРЕСА_1, який він мав намір продати восени 2013 року. Співмешканка відповідача ОСОБА_5 виявили бажання придбати цей гараж і з метою забезпечення правочину 29.11.2013 року передала йому 7 850 доларів США передоплати, про що було складено дві розписки. Того ж дня, 29.11.2013 року, ОСОБА_4 звернувся до нього з проханням надати йому 2 850 доларів США. В розписці, складеній ОСОБА_4 власноручно, останній зазначив, що отримав 2 850 доларів США, що є вартістю технічної документації для підключення гаражу до системи водопостачання, каналізації і газопостачання. В подальшому договір купівлі-продажу гаражу не відбувся, отриманий ним аванс у розмірі 7 850 доларів США був стягнутий з нього на користь ОСОБА_5 в судовому порядку. Посилаючись на те, що ніяких доручень ОСОБА_4 з облаштування будівлі гаражу системою водопостачання, каналізації і газопостачання не надавав, самостійно займався оформленням всіх документів, а гроші у сумі 2 850 доларів США отримані відповідачем без достатньої правової підстави, просив суд у відповідності до ст.ст.1212, 1214 ЦК України стягнути з нього кошти у сумі 108 599, 32 грн., із яких 72 846 грн. - еквівалент 2 850 доларів США, 35 753, 32 грн. - проценти за користування чужими грошима, визначені за обліковою ставкою НБУ.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Ухвалою цього ж суду від 26 травня 2017 року заява ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення задоволена, заочне рішення від 06 квітня 2017 року скасовано, справу призначено до нового розгляду.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову.

В апеляцій ній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи відповідач ОСОБА_4 і його представник ОСОБА_5 повторно не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів визнала причини неявки відповідача і його представника неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивача, який підтримав апеляційну скаргу і просив про її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

За змістом ст.367 ч.1, ч.2, ст. 374 ч.1 п.2 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 376 ч.1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права. На думку суду першої інстанції, між сторонами виникли правовідносини із неналежного виконання відповідачем ОСОБА_4 зобов'язань за договором про надання послуг, а тому положення ст.1212 ЦК України на спірні правовідносини не розповсюджується.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником двоповерхового гаражу з підсобними приміщеннями АДРЕСА_1. Восени 2013 року ОСОБА_3 займався облаштуванням підсобних приміщень гаражу системами водопостачання, водовідводу і каналізації.

У листопаді 2013 року відповідач ОСОБА_4 і його співмешканка ОСОБА_5, маючи намір придбати гараж у власність, передали ОСОБА_3 7 850 доларів США передоплати в рахунок майбутнього платежу за договором купівлі-продажу, який сторони мали намір укласти до 20 грудня 2013 року. Оскільки договір купівлі-продажу не відбувся, а отриманий аванс ОСОБА_3 відмовлявся повертати, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року з останнього на користь ОСОБА_5 було стягнуто 95 830 грн. авансу.

Крім того, у листопаді 2013 року ОСОБА_3 на прохання ОСОБА_4 передав суму коштів у розмірі 2850 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 31 грудня 2013 року, що підтверджується розпискою від 29 листопада 2013 року. Як зазначено у розписці, гроші у розмірі 2850 доларів США є вартістю виготовлення технічної документації по вводу газу, каналізації, водопроводу в приміщення гаражу по АДРЕСА_1.

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 позивався до ОСОБА_4 про стягнення 2 850 доларів США і процентів як позики. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015року позовні вимоги ОСОБА_3 залишені без задоволення. За висновком апеляційного суду, розписка про отримання ОСОБА_4 грошових коштів від ОСОБА_3 не свідчить про те, що між сторонами був укладений договір позики, а тому вказані кошти не можуть бути стягнуті на підставі ст.ст.1046, 1047 ЦК України.

Обґрунтовуючи свої висновки про те, що між сторонами у цій справі виникли правовідносини із договору про надання послуг, суд першої інстанції зазначив, що ці обставини встановлені рішенням суду апеляційної інстанції від 18 листопада 2015 року і у відповідності до приписів ч.3 ст.61 ЦПК України (в редакції Закону до 15.12.2017р.) доказуванню не підлягають.

Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що предметом доказування у справі про стягнення боргу були інші юридичні факти, з якими законодавець пов'язує виникнення правовідносин із договору позики і порушення його умов.

За положенням ч.7 ст.82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст.208 ч.1 п. 3, ст. 218 ЦК України правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі.

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги у цій справі, позивач зазначав, що він самостійно займався оформленням технічної документації, ніяких договорів з відповідачем ОСОБА_4 щодо виготовлення технічної документації із облаштування гаражу комунікаціями він не укладав, довіреностей на представництво його інтересів перед відповідними службами не видавав. Відповідач не є особою, що здійснює посередницькі послуги з оформлення технічної документації. На час передачі відповідачеві спірних грошових коштів проектна документації із водовідведення вже була виготовлена і затверджена, а документи із газопостачання знаходилися на узгодженні в ПАТ «Запоріжгаз».

За поясненнями ОСОБА_3, вказані кошти ОСОБА_4 взяв для того, щоб переоформити проектну документацію на проведення комунікацій до гаражу на ім'я своєї співмешканки як майбутнього покупця.

Пояснення ОСОБА_3 про самостійне оформленням технічної документації на своє ім'я об'єктивно підтверджуються відповідними письмовими доказами: ордером про надання ОСОБА_3 дозволу на виконання робіт з проведення водогону з 16.12.2013 р. до 24.12.2013р., робочим проектом, виданим замовнику ОСОБА_3, будівництва водоводу, затвердженим 04.10.2013р., технічними умовами на приєднання водопостачання від 13.09.2013р., технічними умовами на зовнішнє і внутрішнє газопостачання від 10.12.2013р.

Належних і допустимих доказів на спростування вказаних доводів ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_4 суду не надав, будь-яких пояснень щодо підстав отримання грошових коштів від ОСОБА_3 29.11.2013 року не наводив. Заперечення ОСОБА_4 проти позову, викладені у заяві про перегляд ухваленого у цій справі заочного рішення, зводилися лише до того, що вимоги ОСОБА_3 про стягнення з нього боргу вже були предметом судового розгляду в іншій справі і повторному вирішенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі і щодо зобов'язань повернути майно потерпілому.

Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому, породження певних цивільних прав і обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч.2 ст.11 ЦК України.

Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчать про існування чи виконання договірного зобов'язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення ст.1212 ЦК України.

Зважаючи на те, що стороною за договором про передачу авансу на забезпечення укладення в майбутньому договору купівлі-продажу гаражу ОСОБА_4 не був, належних і допустимих доказів про укладення сторонами договору про надання послуг матеріали справи не містять, розписка, складена відповідачем, не містить всіх істотних умов договору, а лише підтверджує факт отримання ним грошових коштів у обумовленій в розписці сумі, останній не навів суду будь-якої правової підстави правомірності отримання цих коштів, висновки суду першої інстанції про те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Пояснення ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 брав від нього кошти для виплати заробітної плати своїм робітникам, які надавалися ним слідчому Бердянського відділу поліції 04.08.2014 р. у кримінальному провадженні, порушеному за заявою ОСОБА_5 за ознаками ч.2 ст.190 КК України, постанова від 26.08.2014р. про закриття кримінального провадження не спростовують висновків апеляційного суду у цій справі про безпідставність набуття ОСОБА_4 у листопаді 2013 року за рахунок ОСОБА_3 2 850 доларів США.

Факт написання розписки про отримання грошових коштів від ОСОБА_3 відповідачем ОСОБА_4 не оспорювався і не спростовувався. Не зазначення відповідачем у розписці про отримання коштів їх призначення також свідчить про безпідставність їх набуття.

Зазначення у розписці ОСОБА_4 про те, що він зобов'язується повернути отримані від ОСОБА_3 кошти до 31.12.2013 року не є підставою для відмови останньому у задоволенні позову у цій справі.

Згідно із ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставно одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст.536 ЦК України).

Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.8 ЦК України визначено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього кодексу, іншими актами цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Оскільки розмір процентів за користування безпідставно отриманими коштами не встановлено, нарахування процентів здійснюється за аналогією закону на підставі приписів ч.1 ст.1048 ЦК України, яка регулює подібні правовідносини та встановлює, що у разі не встановлення договором розміру процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Облікова ставка НБУ з 01.01.2014 року до 15.04.2014 року - 6,5% річних, отже сума процентів за період з 01.01.2014 року по 14.04.2014 року складає 50,39 доларів США (6,5%/365 = 0,017 розмір % на день; 2850*0,017%*104 днів користування).

Облікова ставка НБУ з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року - 9,5% річних, отже сума процентів за період з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року складає 68,17 доларів США (9,5%/365 = 0,026 розмір % на день; 2850*0,026%*92 днів користування).

Облікова ставка НБУ з 17.07.2014 року по 12.11.2014року - 12,5% річних, отже сума процентів за період з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року складає 114,34 долара США (12,5%/365 = 0,034 розмір % на день; 2850*0,034%* 118 днів користування).

Облікова ставка НБУ з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року - 14,0% річних, отже сума процентів за період з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року складає 90,97 долара США (14,0%/365 = 0,038 розмір % на день; 2850*0,038%*84 днів користування).

Облікова ставка НБУ з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року - 19,5% річних, отже сума процентів за період з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року складає 37,76 долара США (19,5%/365 = 0,053 розмір % на день; 2850*0,053%*25 днів користування).

Облікова ставка НБУ з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року - 30,0% річних, отже сума процентів за період з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року складає 411,31 долара США (30,0%/365 = 0,082 розмір % на день; 2850*0,082%* 176 днів користування).

Облікова ставка НБУ з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року - 27,0% річних, отже сума процентів за період з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року складає 56,17 долара США (27,0%/365 = 0,073 розмір % на день; 2850*0,073%*27 днів користування).

Облікова ставка НБУ з 25.09.2015 року по 21.04.2016 року - 22,0% річних, отже сума процентів за період з 25.09.2015 року по 21.04.2016 року складає 355,68 долара США (22,0%/365 = 0,06 розмір % на день; 2850*0,06%*208 днів користування).

Облікова ставка НБУ з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року - 19,0% річних, отже сума процентів за період з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року складає 50,38 долара США (19,0%/365 = 0,052 розмір % на день; 2850*0,052%*34 днів користування).

Облікова ставка НБУ з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року - 18,0% річних, отже сума процентів за період з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року складає 37,70 долара США (18,0%/365 = 0,049 розмір % на день; 2850*0,049%*27 днів користування).

Облікова ставка НБУ з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року - 16,5% річних, отже сума процентів за період з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року складає 43,60 долара США (16,5%/365 = 0,045 розмір % на день; 2850*0,045%*34 днів користування).

Облікова ставка НБУ з 29.07.2016 року по 15.09.2016 року - 15,5% річних, отже сума процентів за період з 29.07.2016 року по 15.09.2016 року складає 20,35 долара США (15,5%/365 = 0,042 розмір % на день; 2850*0,042%* 17 днів користування).

Облікова ставка НБУ з 16.09.2016 року по 27.10.2016 року - 15,0% річних, отже сума процентів за період з 16.09.2016 року по 27.10.2016 року складає 47,90 долара США (15,0%/365 = 0,041 розмір % на день; 2850*0,041%*41 днів користування).

Облікова ставка НБУ з 28.10.2016 року по 10.11.2016 року - 14,0% річних, отже сума процентів за період з 28.10.2016 року по 10.11.2016 року складає 14.08 долара США (14,0%/365 = 0,038 розмір % на день; 2850*0,038%* 13 днів користування).

Таким чином, загальна заборгованість за процентами за користування безпідставно одержаних чи збережених грошей складає 1 398,80 доларів США.

Зважаючи на те, що відповідач безпідставно користується отриманими від позивача грошовими коштами, вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 процентів за обліковою ставкою Національного банку України в межах визначених позивачем строку за період з 01.01.2014 р. по 10.11.2014 р. в загальній сумі 1 398, 80 доларів США є такими, що підлягають задоволенню.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.ст.374 ч.1 п.2, ст.376 ч.1 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про задоволення позову і стягнення ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 108 599,32 грн., із яких 72 846 гривень, що станом на 10.11.2016 року за офіційним курсом НБУ становить 2850 доларів США, як безпідставно набутих грошей та 35 753,32 гривень, що станом на 10.11.2016 року за офіційним курсом НБУ становить 1398,80 доларів США, як процентів за користування чужими грошовими коштами.

За положенням ст. 141 ч.1, 13 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Витрати позивача складаються із витрат зі сплати судового збору у суді першої інстанції на суму 1 194, 59 грн., в апеляційній інстанції на суму 1 194, 59 грн., загальний розмір судових витрат становить 2 280, 58 грн. Вказана сума грошей на підставі ст.ст.141 ч.1, 13 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року по цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого в АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1, грошові кошти в загальній сумі 108 599, 32 грн. (сто вісім тисяч п'ятсот дев'яносто дев'ять гривень 32 коп.), із яких 72 846 грн., що станом на 10.11.2016 року за офіційним курсом НБУ становить 2 850 доларів США, як безпідставно набутих грошей та 35 753,32 гривень, що станом на 10.11.2016 року за офіційним курсом НБУ становить 1 398,80 доларів США, як процентів за користування чужими грошовими коштами.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого в АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1 компенсацію судових витрат зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанції в загальній сумі 2 280, 58 грн. (дві тисячі двісті вісімдесят гривень 58 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: