ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2018 року м. Кропивницький

справа № 395/186/17

провадження № 22-ц/781/209/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Голованя А.М.,

суддів: Гайсюка О.В., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2017 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_1, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди поновленим із попереднім орендарем,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ТОВ «Агроконтракт-Н» звернулось в суд з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 грудня 2008 року між ними та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки строком на п'ять років.

Вказаним договором передбачено, що дія договору оренди продовжується на наступний термін дії договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 6 місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною, але ОСОБА_1 не повідомила про свій намір не продовжувати договір оренди на наступний термін.

В свою чергу, 11 червня 2013 року та 03 квітня 2014 року товариством було направлено ОСОБА_1 листи повідомлення про поновлення договору, до якого долучено проект додаткової угоди.

Після закінчення строку дії договору оренди господарство продовжувало користуватися земельною ділянкою та сплачувало орендну плату за її користування.

В 2015 році їм стало відомо, що ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» уклали договір оренди земельної ділянки, яка вже перебувала у користуванні господарства.

Уточнивши позовні вимоги, товариство просило: на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі» визнати поновленим договір оренди земельної ділянки укладений 20 грудня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_1 і з підстав передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України визнати недійсним договір оренди землі № 27 від 05 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан».

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агроконтракт-Н» просить скасувати рішення суду першої інстанції, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.

Представник позивача ТОВ «Агроконтракт-Н» ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представники відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_3 й ОСОБА_4 та представник СТОВ «Агролан» ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду заперечили проти доводів скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що орендар не дотримався вимог ч.1-ч.5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки своєчасно до спливу строку договору оренди землі не повідомив ОСОБА_1 про намір реалізувати переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 20 грудня 2008 року між ОСОБА_1, як орендодавцем та ТОВ «Агроконтракт-Н», як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки № 694, площею 3,19 га строком на п'ять років. Пунктом 14.1 передбачено набрання ним чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Державна реєстрація договору здійснена 24 червня 2009 року. (а.с. 5,6)

05 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» було укладено договір оренди землі № 27, відповідно до якого ОСОБА_1 надає, а СТОВ «Агролан» приймає в строкове платне володіння і користування спірну земельну ділянку № 694, площею 3,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років. (а.с. 47-51)

Звертаючись до суду з позовом про поновлення договору оренди землі на новий строк, ТОВ «Агроконтракт-Н» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого договором від 20 грудня 2008 року та статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та на незаконність укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем СТОВ «Агролан».

Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Зокрема, для застосування ч.ч. 1-5 ст. 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки (але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі) про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст. 4 ЦПК України, буде порушеним у разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі № 6-146цс16.

Пунктом 9.3.4 договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроконтракт-Н» передбачено, що орендар після закінчення строку договору має переважне право на його поновлення на новий строк.

Сторони домовились, що дія договору оренди землі продовжується, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за шість місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною (п.3.2 договору оренди).

Проте ТОВ «Агроконтракт-Н» не виконало, умов щодо повідомлення орендодавця у строки визначені Законом України «Про оренду землі» та договором оренди про свій намір продовжити його дії, оскільки ОСОБА_1, не визнає цього факту, а в матеріалах справи відсутні належні відомості про отримання ним листа - повідомлення щодо поновлення договору оренди.

Сама по собі наявність в матеріалах справи квитанції про оплату поштового відправлення від 24.05. 2014 року (а.с. 10) не свідчить про те, що ОСОБА_1, отримала від орендаря листа-повідомлення з проектом додаткової угоди, тобто була належним чином повідомленою про намір ТОВ «Агроконтракт-Н» продовжити дію договору оренди.

Відтак, висновок суду першої інстанції про недотримання ТОВ «Агроконтракт-Н» процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право поновлення договору оренди землі від 20 грудня 2008 року є правильним.

В свою чергу, ОСОБА_1, повідомляла ТОВ «Агроконтракт-Н» про свою відмову продовжувати строк дії договору з позивачем, шляхом направлення листа - повідомлення від 26.04.2014 року, що підтверджується відповідною поштовою квитанцією та записом в книзі реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «Агроконтракт- Н» за вх. № 169 від 29.04.2014 року. (а.с. 95-97)

Отже, підстави для визнання поновленим договору оренди землі від 20 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1, та ТОВ «Агроконтракт-Н» - відсутні.

У зв'язку з цим, відсутні також і передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК України правові підстави для визнання недійсним договору оренди від 05 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан».

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Агроконтракт-Н» виконало всі умови передбачені ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а тому має переважне право на поновлення договору оренди землі, не ґрунтуються на доказах та законі.

Посилання апеляційної скарги, які зводяться до того, що судом першої інстанції не було ураховано правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-2540цс16 від 23 листопада 2016 року про те, що чинним законодавством не передбачено направлення рекомендованим листом повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом не є належним прикладом для її застосування до спірних правовідносин.

Таким чином, рішення суду підлягає залишенню без змін з підстав передбачених п. 1 ст. 375 ЦПК України як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» залишити без задоволення.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя:

Судді: