Провадження № 2/712/346/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Пироженко В.Д.,

при секретарі Жук О.М.,

з участю: адвоката ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору нікчемним, стягнення збитків та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, просить встановити нікчемність угоди №SAMDN5870 від 14 липня 2011 року укладеної між ним та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» збитків у сумі 666,76 грн. та 5000,00 грн. моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 влаштувавшись на роботу сторожем в державний навчальний заклад № 54 (далі ДНЗ №54) у м. Черкаси, звернувся в філію Черкаського головного регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» для відкриття карткового рахунку для подальшого перерахування на нього його заробітної плати.

Згідно вказаного звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 відкрив картковий рахунок №8760.

29 березня 2016 року з вказаного вище рахунку відповідач без відома на то ОСОБА_3 та його згоди безпідставно утримав з його заробітної плати 666,76 грн.

Звернувшись до ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 повідомили, що вказана сума була знята автоматично на підставі укладеної ним з Банком угоди №SAMDN5870 від 14 липня 2011 року.

Позивач зазначає, що йому з банківських виписок стало відомо, що 05 лютого 2016 року відповідач здійснив операцію зі сплати державного мита в сумі 7225,85 грн., яку зарахував йому, як його заборгованість.

08 листопада 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» самостійно збільшив розмір заборгованості по угоді №SAMDN5870 від 14 липня 2011 року на 7948,44 грн., розмір якої склав 14507,03 грн.

17 січня 2017 року заборгованість зросла на 8671,02 грн., загальний розмір якої склав 23178,05 грн.

На думку позивача дії ПАТ КБ «ПриватБанк» є неправомірними, списання коштів з його рахунку безпідставним, так як угода №SAMDN5870 від 14 липня 2011 року ним з відповідачем не укладалась.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених в позові підстав та просив його задоволити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо позову, пояснив, що угоди №SAMDN5870 від 14 липня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 не існує, існує тільки кредитна угода від 06.11.2007 року та анкета-заява ОСОБА_3 на отримання зарплатної картки. Щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за угодою №SAMDN5870 від 14 липня 2011 року він пояснити не може, однак на його думку, можливо заборгованість за кредитним договором від 05.11.2007 року підтягнулась до договору №SAMDN5870 від 14 липня 2011 року в результаті чого і відбувалась автоматичне списання коштів. Посилання позивача на завдану йому моральну шкоду не обґрунтовано і не доведено, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно статті 1055 Цивільного кодексу України (ЦК України), кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 влаштувавшись на роботу сторожем в ДНЗ №54, що у м.Черкаси 13 березня 2016 року звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою щодо відкриття карткового рахунку, для подальшого перерахування на нього його заробітної плати.

ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі звернення ОСОБА_3 відкрило картковий рахунок №8760980 та видало позивачу відповідно картку №8760.

Згідно виписки по картці ОСОБА_3 №8760, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» вих.№GE23-TNTF-GSRI-FH10 від 13.03.2017р., на підставі угоди №SAMDN5870 від 14 липня 2011 року 05.02.2016 року сплачено державний збір в сумі 7225,85 грн., яка була зарахована на вказану картку, як заборгованість.

29 березня 2016 року з вказаного вище рахунку ОСОБА_3 ПАТ КБ «ПриватБанк», утримано 666,76 грн.

Згідно довідки №327542 від 16.11.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» сума у розмірі 666,76 грн. списана з карткового рахунку ОСОБА_3 на погашення кредитної заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно листа підготовленого провідним менеджером ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 вих. №20.1.0.0.0/7-20171127/5615 від 15.12.2017р. ОСОБА_3 нараховуються штрафні санкції за кредитним договором №SAMDN5870.

Судом в передбаченому законом порядку витребовувалась у ПАТ КБ «ПриватБанк» копія угоди №SAMDN5870 від 14 липня 2011 року, а також всі її складові та документи, на підставі якої її було укладено.

Однак, як зясувалось в судовому засіданні та підтверджено представником відповідача - ОСОБА_2, угоди №SAMDN5870 від 14 липня 2011 року не існує, тому надати відповідні документи по ній ПАТ КБ «ПриватБанк» не може.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частин 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як на підставу, заперечень проти заявлених позовних вимог, спростування обставин викладених в позовній заяві, представник відповідача посилається на укладений кредитний договір між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05.11.2007 року, який передбачає автоматичне списання грошових коштів боржника з його рахунків.

Однак, суд до такого твердження відноситься критично, оскільки рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2016 року, яке залишено в силі 19 липня 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справі вже вирішено питання щодо заборгованості по кредитному договору №DN81AR03110149 від 05.11.2007 року.

За таких обставин, виходячи з принципу змагальності сторін, та оцінюючи у сукупності докази надані сторонами, враховуючи, що у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів наявності укладеної угоди №SAMDN5870 від 14 липня 2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», суд приходить до висновку, що стороною відповідача не спростовано посилань сторони позивача щодо безпідставності списання грошових коштів з рахунку позивача.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 215 ЦК України нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд, що ж стосується оспорюваного правочину, то він може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Позивач ОСОБА_3 заперечує дійсність угоди №SAMDN5870 від 14 липня 2011 року.

Вказані обставини свідчать про існування між сторонами спору в частині визнання недійсного правочину нікчемним. Тобто за наявності ознак нікчемного правочину, у розумінні частини четвертої статті 203 ЦКУкраїни, у позивача виникло право звернутися з цим позовом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вказаного позову та наявність підстав для його задоволення.

Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З огляду на те, що безпідставним стягненням грошових коштів з заробітної плати відповідачем було завдано моральної шкоди позивачу, то визначаючи її розмір із урахуванням вимог розумності та справедливості, суд робить висновок про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1600 грн. відшкодування моральної шкоди.

Крім того, у порядку ст. 141 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 6,12, 13, 18, 263, 268 ЦПК України, ст.ст. 23, 203, 207, 215, 628, 638, 1054, 1055 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 - задоволити частково.

Встановити нікчемність угоди № SAMDN5870 від 14 липня 2011 року укладеної між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 666,76 грн. понесених збитків та 1600,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів. Апеляційна скарга на рішення суду подається на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.354, 355 ЦПК України).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення" ЦПК України).

Головуючий: В.Д. Пироженко