АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3670/17 22-ц/774/604/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 212/3670/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - вищий навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія»,

відповідач - ОСОБА_1,

позовному розглянув у спрощеному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2017 року, яке постановлено суддею Чайкіним І.Б. у м. Кривому Розі, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року вищий навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який згодом було уточнено.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що Відповідно до витягу з наказу №243-у 27 червня 2014 р., рішенням екзаменаційної комісії ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію лікаря-стоматолога і видано Диплом спеціаліста.

Згідно картки працевлаштування випускника від 05.09.2013 року та пропозиції щодо працевлаштування ОСОБА_1 отримала направлення до місця призначення ДОЗ Дніпропетровської ОДА, КЗОЗ «Софіївський районний ЦПМСД» Софіївської районної ради Дніпропетровської області, Ордо- Василівської СЛА на посаду лікар- стоматолог, про що свідчить її підпис у картці працевлаштування випускника.

Відповідно листа ДОЗ Дніпропетровської ОДА від 29.08.2014 року ОСОБА_1 була зарахована в інтернатуру ( наказ №668-о від 01.07.2014) Відповідно до листа головного лікаря КЗОЗ «Софіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_1 після закінчення інтернатури до роботи 01.08.2016 року не приступила.

Таким чином ОСОБА_1 не виконала свої зобов'язання відпрацювати не менше трьох років, відповідно до умов угоди, що передбачає правові наслідки, встановлені законом та угодою, у зв'язку з чим зобов'язана відшкодувати у встановленому порядку витрати за навчання до державного бюджету.

Відповідно до кошторису розрахунків вартості освітньої послуги спеціаліста бюджетної форми навчання 2014 року витрати на навчання відповідача становили 37 082, 11 грн., та отримана відповідачем стипендія становила 42349 грн. 29 коп. які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1на користь Вищого державного навчального закладу України « Українська медична стоматологічна академія» суму вартості витрат за навчання в розмірі 37082 гривень 11 копійки, отриману стипендію в розмірі 42349 грн. 29 коп., всього заборгованість складає 79341 гривень 40 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1600 грн. на користь Вищого державного навчального закладу України « Українська медична стоматологічна академія».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 листопада 2017 року відповідачу відмовлено в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що Закон України «Про вищу освіту» не містить зобов'язальних прав щодо відшкодування випускниками до державного бюджету вартості навчання, у випадку, встановленому у п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням.

Відповідач зауважує на тому, що міністерство фінансів, разом з міністерством освіти і науки, не розробило та не затвердило порядок визначення та відшкодування випускникам вартості навчання у разі порушення ними умов працевлаштування.

Суду не надано належних доказів того, що позивач є органом, який наділений правом розпорядження коштами державного бюджету, та як наслідок, у позивача відсутнє право вимоги щодо відшкодування таких витрат.

Крім того позивач зауважує, що на час підписання угоди з позивачем їй не виповнилось 18 років, а тому вона не мала повної цивільної дієздатності, що вказує на недійсність угоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно наказу ректора № 185-у від 06.08.2009р. ОСОБА_1 була зарахована з 01.09.2009 року студенткою стоматологічного факультету вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія». 20.10.2009 року між ОСОБА_1 та Академією укладено Угоду № 23 про підготовку фахівця з вищою освітою. За умовами угоди Академія зобов'язувалась здійснити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик, а студентка ОСОБА_1 зобов'язувалась оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою за напрямком підготовки « Стоматологія» і прибути після закінчення Академії за місцем направлення та відпрацювати не менше трьох років.

Відповідно до наказу МОЗ України від 25 грудня 1997 р. № 367, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15 квітня 1998 р. за № 246/2686, яким затверджений «Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» випускник державного вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти ІІІ-ІV рівнів акредитації, якому після навчання в інтернатурі присвоєно кваліфікацію лікаря (провізора)- спеціаліста і який працевлаштований на підставі направлення на роботу, вважається молодим спеціалістом протягом трьох років з моменту укладення ним трудового договору із замовником. Період навчання в інтернатурі до цього терміну не входить.

За рік до закінчення навчання, не пізніше 1 серпня кожного року державні замовники (Міністерства, відомства, інші центральні органи виконавчої влади, Міністерство охорони здоров'я Автономної республіки Крим, управління охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, обласні, Київська та Севастопольська міські санепідемстанції, обласні, Київська та Севастопольська структурні міські підрозділи "Фармація") відповідно до кількості замовлених спеціалістів подають до Міністерства охорони здоров'я України і закладів освіти перелік конкретних місць працевлаштування та умов, які вони зобов'язуються створити випускникам наступного року (забезпеченість житлом, розмір заробітної плати, інші соціальні гарантії).

Відповідно до витягу з наказу №243-у 27 червня 2014 р., рішенням екзаменаційної комісії ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію лікаря-стоматолога і видано Диплом спеціаліста .

Згідно картки працевлаштування випускника від 05.09.2013 року та пропозиції щодо працевлаштування ОСОБА_1 отримала направлення до місця призначення ДОЗ Дніпропетровської ОДА, КЗОЗ «Софіївський районний ЦПМСД» Софіївської районної ради Дніпропетровської області, Ордо- Василівської СЛА на посаду лікар- стоматолог, про що свідчить її підпис у картці працевлаштування випускника.

Відповідно листа ДОЗ Дніпропетровської ОДА від 29.08.2014 року ОСОБА_1 була зарахована в інтернатуру ( наказ №668-о від 01.07.2014) Відповідно до листа головного лікаря КЗОЗ «Софіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_1 після закінчення інтернатури до роботи 01.08.2016 року не приступила.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

26.08.2016 року Академією направлявся лист ОСОБА_1 з проханням повідомити причини невиконання зобов'язань і добровільне відшкодування коштів за навчання. Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 лист отримала, але повідомлень на адресу Академії не направляла.

Відповідно до кошторису розрахунків вартості освітньої послуги спеціаліста бюджетної форми навчання 2014 року витрати на навчання відповідача становили 37 082, 11 грн.

Освітніми напрямами діяльності академії згідно з державним замовленням і договірними зобов'язаннями є підготовка висококваліфікованих фахівців за ступенями вищої освіти за акредитованими напрямами «Медицина» зі спеціальностей «Лікувальна справа», «Педіатрія», «Стоматологія».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.п.1, 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року за № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» установлено, що вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету АР Крим та місцевих бюджетів за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням).

Установлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Відповідно до п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, за порушення дисципліни протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати в установленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно умов угоди № 23 від 20.10.2009 року позивач зобов'язався забезпечити якісну теоретичну та практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця та після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації забезпечити місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де відповідач зобов'язаний відпрацювати не менше трьох років.

Згідно угоди № 23 від 20.10.2009 року, відповідач, в свою чергу зобов'язалась оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченої відповідною кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямком підготовки «стоматологія» і прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦКУкраїни однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Стаття 204 ЦК України регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правомірний правочин є підставою виникнення та підтвердженням наявності цивільних прав та обов'язків (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Укладена між сторонами угода від 23.10.2009 року, відповідачем по спарві не оспорювалася, в судовому порядку не була розірвана і не визнавалася недійсною.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.08.2016 року Академією направлявся лист ОСОБА_1 з проханням повідомити причини невиконання зобов'язань і добровільне відшкодування коштів за навчання, але відповідачем так і не було погашено заборгованість (а.с.14).

Таким чином ОСОБА_1 не виконала свої зобов'язання відпрацювати не менше трьох років, відповідно до умов угоди, що передбачає правові наслідки, встановлені законом та угодою, у зв'язку з чим зобов'язана відшкодувати у встановленому порядку витрати за навчання до державного бюджету.

Відповідно до кошторису розрахунків вартості освітньої послуги спеціаліста випускника академії 2014 року та довідки розрахунку витрат коштів державного бюджету на навчання ОСОБА_1 витрати на її навчання становили 37082,11 грн. (а.с. 21).

Також, згідно довідки витрат коштів державного бюджету на навчання випускника 2014 року, ОСОБА_1. протягом терміну навчання отримала стипендію в сумі 42349,29 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача витрат за навчання в розмірі 37082 гривень 11 копійки, отриманої стипендії в розмірі 42349 грн. 29 коп., а всього заборгованості - 79341 гривень 40 копійок.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що Закон України «Про вищу освіту» не містить зобов'язальних прав щодо відшкодування випускниками до державного бюджету вартості навчання, у випадку, встановленому у п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, оскільки таке право вищих навчальних закладів передбачено Указом Президента України від 23 січня 1996 року за № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» та Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Не приймаються до уваги колегією суддів й доводи апеляційної скарги позивача про те, що міністерство фінансів, разом з міністерством освіти і науки не розробило та не затвердило порядок визначення та відшкодування випускникам вартості навчання у разі порушення ними умов працевлаштування, оскільки порядок повернення вартості навчання та компенсування замовникові всіх витрат врегульовано Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Безпідставними є й посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суду не надано належних доказів того, що позивач є органом, який наділений правом розпорядження коштами державного бюджету, та як наслідок, у позивача відсутнє право вимоги щодо відшкодування таких витрат, оскільки ДВНЗ «Українська медична стоматологічна академія» є навчальним закладом державної форми власності і є розпорядником коштів, які були перераховані йому з Державного бюджету України, він є належним позивачем у даній справі, оскільки повернуті внаслідок відшкодування витрат на навчання кошти, підлягають перерахуванню навчальною установою на рахунок бюджету за відповідними реквізитами.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що на час підписання угоди з позивачем їй не виповнилось 18 років, а тому вона не мала повної цивільної дієздатності, що вказує на недійсність угоди, оскільки вказана угода відповідачем по справі не оспорювалася, в судовому порядку не була розірвана і не визнавалася недійсною.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: