У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 23 лютого 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення. Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 23 лютого2018 року.

ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою до відповідача МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 листопада 2015 року позивачем отримано з МВ ДВС Ужгородського МРУЮ супровідний лист №3-1301/15 від 25.11.2015 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №49453915 від 25.11.2015 року. Позивач вважає, що вказана постанова державним виконавцем незаконно, неправомірно та повинна бути скасовано, оскільки в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» йому, як боржнику, не було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження та не надано семиденний строк для добровільного виконання судового рішення. Необґрунтовано розпочинаючи вживати заходи примусового характеру державний виконавець в порушення вимог Закону не пересвідчився чи отримана ним постанова про відкриття провадження та чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений у постанові строк. Позивач вказує, що він змушений звернутись до суду, так як вищевказані незаконні дії державного виконавця мали б незаконний наслідок визначений ст.46 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір.

За таких обставин, позивач просить поновити строк для оскарження постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №49453915 від 25.11.2015 року та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №49453915 від 25.11.2015 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 03.03.2016 року провадження по справі №308/14467/15-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було зупинено до вирішення іншої справи №308/1280/15-ц за позовною заявою ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що розглядається Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №1096 від 02.11.2016 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, матеріали справи підлягали повторному автоматизованому перерозподілу у звязку із звільненням судді Микуляк П.П..Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2017 року, головуючим суддею визначено ОСОБА_3

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15.02.2018 року поновлено провадження по справі №308/14467/15-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав. Крім того, звернувся з клопотанням в порядку КАС України, з вимогами про зняття арешту та звільнення з іпотеки майна, визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, закрити виконавче провадження.

Представник відповідача МВ ДВС Ужгородського МРУЮ в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно ч.5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Враховуючи, що представник позивача звернувся до суду з заявами в порушення вимог ч.5 ст. 49 ЦПК України, а також в іншому процесуальному порядку, а саме КАС України, суд не приймає до розгляду такі.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.ст.12, 13 ЦПК і ст.16 ЦК України особа сама визначає спосіб захисту своїх прав, і зокрема особу, до якої позовні вимоги предявляються.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В порядку цивільного судочинства розглядаються позови про зняття арешту з майна, які можуть бути пред'явлені власником, а також особами, які володіють на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в таких справах є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Також в порядку цивільного судочинства у відповідності з ст. 447 ЦПК України розглядаються скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, ухвалених у відповідності до цього Кодексу.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

В свою чергу, суддею встановлено, що позов поданий не з підстав виникнення спору про право власності на арештоване майно, напроти, майно було арештоване саме як власність позивача ОСОБА_4 та нею оскаржуються дії (бездіяльність) державного виконавця щодо виконання судового рішення, постановленого у відповідності до приписів ЦПК України.

З матеріалів доданих до позовної заяви вбачається, що позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник), не погоджуючись з постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.11.2015 року, яка винесена в ході виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №308/1280/15, виданого 20.11.2015 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення зокрема з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості в розмірі 117286,60 грн., звернувся до суду у порядку цивільного судочинства в позовному провадженні. Проте, порядок, підстави та строки оскарження такої постанови встановлені розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, які є спеціальними по відношенню до інших норм процесуального права, а тому такі вимоги підлягають розгляду саме в порядку розділу VII ЦПК України.

В п.1 постанови № 5 від 3 червня 2016 року пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», визначено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Пунктом 5 постанови № 5 від 3 червня 2016 року пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», передбачено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. У разі предявлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України визначено, що якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Враховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що позовна заява ОСОБА_2 подана щодо правовідносин, які не підлягають розгляду судом у порядку цивільного судочинства в позовному провадженні, суд приходить до висновку, що провадження по справі слід закрити, розяснивши право на звернення до суду з скаргою в порядку ст. ст. 447-453 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.255, 260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - закрити.

Роз'яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з відповідною скаргою в порядку ст. ст. 447-453 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається - протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3