Провадження № 2/760/2592/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ заочне /

02 березня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києві в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.М.

позивача- ОСОБА_2

представника позивача- ОСОБА_4

представника 3-ї особи- Фіщук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-я особа: Орган опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду і просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилається в позові на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який був розірваний 08 травня 2008 року.

Відповідач ще до народження дитини залишив сім»ю, проживав окремо, вихованням дитини не займався і не займається, не утримує її матеріально, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, з дитиною не спілкується.

Виходячи з того, що відповідач ухиляється від виховання дитини та виконання своїх батьківських обов"язків, просить задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ст. 128 ЦПК України.

Про причину неявки суд до відома не поставив.

Судові повістки, що направлялися на його адресу, поверталися до суду без вручення за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку позивачки та її представника,суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Представник 3-ї особи в судовому засіданні позов підтримав.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника 3-ї особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Встановлено, що сторони з 31 жовтня 1987 року перебували в шлюбі, який був розірваний в органах РАЦС 25 листопада 2010 року.

19 серпня 2006 року в сім»ї народилася донька Станіслава.

Нормою ст.141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Встановлено, що відповідач не спілкується з дитиною з моменту її народження, залишив сім»ю ще до народження дитини, не утримує її матеріально в належному обсязі відповідно до віку та потреб дитини, життям та здоров"ям дитини не цікавиться, про фізичний та духовний розвиток дитини останній також не турбується.

Дитина знаходиться на повному утриманні матері.

З наданих характеристик дитини з дитячої установи та навчального закладу вбачається, що вихованням та утриманням доньки сторін займається лише мати, батько дитини в її житті участі не приймає.

/ а.с.10 - 16 /

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що відповідач після народження дитини та розірвання шлюбу зайняв агресивну поведінку щодо них,ухилявся від сплати аліментів, а також вживав інші заходи щодо їх спільного майна всупереч інтересам дитини.

Заборгованість по аліментах становить 51 979, 00 гр.

Дані обставини підтверджуються копіями виконавчих листів про стягнення аліментів та вимогами позивачки до державного виконавця про надання довідки про розмір заборгованості по аліментах.

Крім того, рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року за позовом відповідача було визнано за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та визначено порядок користування нею.

Встановлено також, що в 2011 році відповідач звертався до Солом»янського районного суду м. Києва з позовом про визнання за ним права на відчуження належної йому частки в даній квартирі без згоди Органу опіки та піклування Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації.

Рішенням суду від 05 вересня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2011 року, в позові було відмовлено.

/ а.с. 18 - 39 /

Опікунська рада Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації своїм висновком від 20 лютого 2018 року вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки.

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, діти мають право на належне спілкування та допомогу.

Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства.

Так, відповідно до ч.4 ст.150 СК України батьки повинні поважати дитину.

Статтею 155 цього ж кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

З цього випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.

Позивачка в судовому засіданні пояснила і це підтвердила представник 3-ї особи дитина не знає батька і ніколи з ним не зустрічалася.

Підсумовуючи викладене вище, суд вважає, що відповідач неналежним чином відносився та відноситься до виконання своїх батьківських обов»язків, всупереч інтересам та потребам дитини,без врахування її прав, що привело до взаємного відчуження між ними, як батьком та дитиною.

Відповідно до п.п.2 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню дітей.

В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 вищевказаної постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків щодо своєї доньки, а тому має бути позбавлений батьківських прав відносно неї.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідач, не з»явившись до суду, не надавши відзиву на позовну заяву, будь-яких доказів, які б спростовували твердження позивачки в судовому засіданні та надані нею докази, не надали.

В свою чергу твердження позивачки підтверджені належними та допустимими доказами, сумніватися в об»єктивності яких у суду немає підстав.

Виходячи з викладеного вище, аналізу наданих суду доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позиава та їх задоволення.

Керуючись ст.141, 150,155, 157, 164,165 Сімейного кодексу України, Конвенцією ООН про права дитини, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 -284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини:доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640,00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 05 березня 2018 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва