Справа №579/1233/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Моргун О. В.
Номер провадження 22-ц/788/240/18 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м.Суми

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач), суддів - Криворотенка В. І. , - Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 27 листопада 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном,

в с т а н о в и в:

08 серпня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 21 січня 2012 року ОСОБА_7 продав йому 36/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1 на земельній ділянці державної власності. Даний правочин посвідчений приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу.

В цей же день ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 продали ОСОБА_4 1/4 частку вказаного вище будинку з відповідною часткою надвірних будівель.

10 жовтня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як співвласники житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 надали нотаріально засвідчену згоду іншому співвласнику житлового будинку, а саме ОСОБА_4 на проведення реконструкції, будівництва, добудови до вказаного будинку.

Через деякий час він виїхав за межі України, а коли повернувся, то не мав змоги потрапити до своєї частини будинку, так як ОСОБА_4 під час його реконструкції самовільно зайняла (захопила) частину будинку, яка йому належить на праві приватної власності. При цьому, був врізаний інший замок до вхідних дверей та зроблена внутрішня перебудова частини будинку.

Він неодноразово звертався до відповідача з пропозицією вирішити питання мирним шляхом, але остання ніяким чином на це не реагує.

В кінці травня 2017 року він звернувся до приватного нотаріуса з заявою про відкликання своєї заяви, яка була надана відповідачу на проведення реконструкції, будівництва та до Кролевецького відділу поліції про порушення відповідачем права приватної власності. Проте, результатів з приводу цього не отримав.

На даний час він проживає в літній кухні та не має доступу до свого житла, а тому просив зобов'язати ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком з відповідною часткою надвірних будівель та зобов'язати відповідача передати йому комплект ключів від вхідних дверей житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 27 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_5 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_5 в користуванні та розпорядженні житловим будинком з відповідною часткою надвірних будівель шляхом передачі ключів від вхідних дверей житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

При цьому зазначає, що позивач не довів належними доказами, що вона чинить йому будь - які перешкоди у користуванні майном. Крім того, позивач не звертався до неї з питанням про отримання ключів від будинку.

Суд не врахував ухвали суду від 28 червня 1972 року, згідно з якою ще попередніми власниками будинку була виділена позивачу в натурі саме частка 36/100, яка на сьогоднішній день належить йому та фактично встановлено порядок користування нерухомістю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначає, що неодноразово звертався до правоохоронних органів з заявами про порушення відповідачем його права приватної власності, що підтверджується доказами. Крім того, вказує, що майно в натурі не виділялося та договором купівлі-продажу вказані тільки частки житлового будинку, але без зазначення кімнат.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та її представника адвоката ОСОБА_11, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника позивача - адвоката ОСОБА_12, який вважає рішення суду правильним, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з договором купівлі-продажу, серія ВРП № 764303 від 21 січня 2012 року, ОСОБА_5 є власником 36/100 часток житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 8-10).

Відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового будинку, серія ВРП № 764306 від 21 січня 2012 року, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 продали ОСОБА_4 1/4 частку вище вказаного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, з яких: 1/8 частка належить ОСОБА_10; 1/16 - ОСОБА_9; 1/16 -ОСОБА_5 (а.с. 11-14).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_6 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 39/100, за ОСОБА_4 - на 1/4, за ОСОБА_13 - на 36/100 часток житлового будинку з відповідними частками надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10, 19).

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 20 жовтня 2016 року, ОСОБА_6, ОСОБА_5, як співвласники житлового будинку АДРЕСА_1, надали згоду іншому співвласнику ОСОБА_4 на проведення реконструкції, будівництва, добудови до вищевказаного житлового будинку (а.с. 20).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів, що він є власником частки житлового будинку, володіє майном на підставі договору купівлі-продажу, а відповідач своїми діями порушує його право власності та законного володіння цим майном.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Як передбачено ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник, згідно зі ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ст. 321 ЦК України йдеться про те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За нормами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з аналізу вказаної норми матеріального права, можна дійти висновку, що право власника, в тому числі і у співвласності у житловому приміщенні, - вимагати усунення будь яких порушень свого права від будь яких осіб і будь яким шляхом, що є прийнятним для власника. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Згідно з роз'ясненнями п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Таким чином, вказані вище норми права та встановлені в справі обставини дають підстави вважати, що позивач, як співвласник житлового будинку, має право вимагати усунення перешкод у користуванні своїм майном, тобто, спірним будинком, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що він не довів належними та допустимими доказами факту створення нею перешкод у користуванні майном, є не обгрунтованими.

Зокрема, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідач підтвердила той факт, що після здійснення нею перебудови у будинку, вона врізала інший замок у вхідні двері і у позивача відсутні ключі від вхідних дверей будинку. Вважала, що вона не зобов'язана йому їх передавати.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що згідно з ухвалою суду від 28 червня 1972 року ще попередніми власниками житлового будинку позивачу в натурі була виділена частка 36/100, спростовується договором купівлі-продажу від 21 січня 2012 року, відповідно до якого ОСОБА_5 на праві приватної спільної часткової власності належить 36/100 часток житлового будинку з відповідними частками надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1, але без виділення при цьому майна в натурі. Вказаний договір укладений відповідно до чинного законодавства України і недійсним в установленому порядку не визнаний, а тому є чинним.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

О.І. Собина