АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №761/29661/16-ц

провадження № 22-ц/796/1609/2018

01 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Юрчуку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський ВолодимирАнатолійович, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - ДавидюкІрини Андріївни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року у складі судді Притули Н.Г.,

встановив:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням подальших уточнень просила визнати виконавчий напис, виданий 04 липня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрованим в реєстрі за № 13745, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» (далі - ПАТ «Альфа - Банк»), таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 липня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, під час існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором №2621/0208/71-027 від 22.02.2008 р. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором відмовлено.

Зазначила, що не вона отримала повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні. Нотаріусу також не було надано доказів набуття відповідачем права вимоги за кредитним договором, а тому вчинення ним виконавчого напису не відповідало вимогам закону.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 04 липня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований в реєстрі за №13745. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Альфа-Банк» просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи обґрунтовує тим, що ПАТ «Альфа - Банк» на момент звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису надало всі передбачені законом документи для його вчинення: оригінал кредитного договору, розрахунок заборгованості, виписки по особовим рахункам, вимогу про усунення порушень з доказами її направлення позичальнику тощо.

Безспірність заборгованості підтверджували документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р.№1172.

Приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис відповідно до закону, підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Зазначив, що суд першої інстанції не перевірив доводи сторін, не дослідив докази по справі, а його висновки про наявність спору щодо розміру заборгованості ґрунтуються на припущеннях.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, що набрала законної сили, визнано з моменту прийняття незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». За таких підстав оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості не входять до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не можуть підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем.

Інші твердження апеляційної скарги щодо розміру заборгованості, строків позовної давності тощо не стосуються предмету розгляду та підстав позову.

Суд правомірно встановив, що відповідачем при зверненні до нотаріуса не надано доказів того, що ПАТ «Альфа-Банк» має право вимоги до позивача, відтак, виконавчий напис вчинено без передбачених законом підстав.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» та треті особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2621/0208/71-027, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 250 000 доларів США на строк до 20 лютого 2032 року включно зі сплатою 11,9 % річних, з метою придбання квартири АДРЕСА_1 (а.с. 119-128 т.1).

В подальшому до вказаного кредитного договору були внесені зміни і доповнення (а.с. 129-141 т.1).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі -продажу прав вимоги, за яким було відступлено та передано право вимоги за кредитними договорами (а.с.180-194 т.1).

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» ( продавець) та ПАТ «Альфа-Банк» (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.195-201 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 порушила зобов'язання за кредитним договором і ПАТ "Альфа-Банк" у 2014 році звернулося до суду з позовом до неї та поручителя ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за цим договором.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість в сумі 2 946 162,36 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2015 року вказане судове рішення скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.11-14 т.1).

Підставою для скасування вказаного судового рішення слугувало те, що ПАТ «Альфа-Банк» не було доведено, що право вимоги за кредитним договором , що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, перейшло від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк», а також що відбувся перехід права вимоги від ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Альфа-Банк».

Як вбачається з матеріалів справи, 04 липня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А з заявою про вчинення виконавчого напису (а.с.52 т.1).

В цей же день, 04 липня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. вчинив виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано стягнути на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість, що виникла по кредитному договору №2621/0208/71-027 від 22 лютого 2008 року, право вимоги за яким було відступлено ПАТ "Дельта-Банк" на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, посвідченого Мироник О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №937, якому, в свою чергу, право вимоги було відступлено ПАТ "Сведбанк", на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, посвідченого Шевченко Д.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №1306, 1307. Боржником за кредитним договором є ОСОБА_1 Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості провадиться за період з 10 лютого 2014 року по 15 квітня 2016 року. Загальна сума заборгованості становить 269 875,74 дол. США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису (а.с.51 т.1).

Ухвалюючи рішення про визнання вказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що документи, які були надані для його вчинення, не містили доказів на підтвердження переходу прав вимоги до ПАТ "Альфа-Банк" на момент його вчинення, а також доказів отримання ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень. На момент вчинення виконавчого напису нотаріусом не було встановлено факт переходу права вимоги за кредитним договором до ПАТ "Альфа-Банк", а також не встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ "Альфа-Банк" є безспірною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14).

Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 травня 2015 року в справі № 6-158цс15).

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17.

Встановивши в даній справі ту обставину, що приватному нотаріусу не було надано документів, що підтверджують право вимоги ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності на момент вчинення виконавчого напису доказів правомірності вимог стягувача за вказаним договором.

Вказана обставина була також підставою для відмови в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказаним кредитним договором.

Крім цього, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. ( справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

З огляду на вказані обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 370, 372, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: