Справа № 381/1029/14-ц Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/614/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 47 22.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря - Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однієї сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому з урахуванням неодноразових уточнень позовних вимог, остаточно просила: встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_3 однією сім'єю як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з 01 вересня 2004 року по 16 лютого 2006 року; визнати їх спільним сумісним майном житловий будинок №29, загальною площею 276,7 кв.м, житловою площею 97,1 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 Київської області; визнати їх спільним сумісним майном земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована по АДРЕСА_1 Київської області; в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за нею право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку та спірної земельної ділянки площею 0,10 га, що розташовані по АДРЕСА_1 Київської області, а за ОСОБА_3 визнати право власності на 1/3 частину цього нерухомого майна; визнати спільним сумісним майном її та ОСОБА_3 вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 54,4 кв.м, яке розташоване по АДРЕСА_2 Київської області та в порядку його поділу, як спільного сумісного майна подружжя, визнати право власності на нежитлове приміщення за ОСОБА_3, а її право власності на це нежитлове приміщення припинити.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь половину вартості автомобіля «Хюндай Матрікс», 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_1, яку визначити експертним шляхом.

20 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи (а.с.78, т.3).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2017 року клопотання задоволено. Призначено по справі автотоварознавчу експертизу. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині зупинення провадження у справі, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не обґрунтував наявність підстав для зупинення провадження у справі, та не звернув уваги не те, що статтею 202 ЦПК України передбачено не обов`язок, а право суду про зупинення провадження у справі при призначанні експертизи. Також вказує, що суд не врахував, що зупинення провадження у даній справі може призвести до необґрунтованого затягування судового процесу, у зв'язку з чим будуть порушені права ОСОБА_2 на розгляд справи у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, за клопотанням ОСОБА_3 ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2017 року призначено у справі автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз. При цьому, судом зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

За змістом ч.1 ст. 144 ЦПК України (в редакції статті на час постановлення судом ухвали) експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються підстави та строк для проведення експертизи.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 202 ЦПК України (в редакції статті на час постановлення судом ухвали) суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення експертизи.

У пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що застосовуючи п.5 ч.1 ст.202 ЦПК України про зупинення провадження у зв'язку з призначенням судом експертизи, суд повинен виходити з того, що у таких випадках відповідно до змісту ст.157 ЦПК України провадження у справі може бути зупинено, якщо передбачається, що проведення експертизи триватиме понад установлені строки розгляду справи.

Строк визначає період у часі для виконання обов'язків і здійснення прав.

Однак, як видно з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції у порушення вимог ч.1 ст. 144 ЦПК України (в редакції статті на час постановлення судом ухвали) не зазначив строк для проведення експертизи та не з`ясував чи цей строк не буде більшим установленого строку розгляду даної справи, встановленого ст.157 ЦПК України (в редакції статті на час постановлення судом ухвали).

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦПК України (в редакції статті на час постановлення судом ухвали) провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених ст. 202 цього Кодексу, зокрема, на час проведення експертизи.

Не з'ясувавши, який фактично проміжок часу необхідний для проведення експертизи, суд відповідно не конкретизував термін зупинення провадження у справі в такому разі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про зупинення провадження у даній справі на час проведення експертизи без зазначення строку для її проведення не узгоджується з положеннями статей 202, 203 ЦПК України (в редакції статей на час постановлення судом ухвали).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду справи 02 липня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з клопотанням про допит п'яти свідків (а.с.59, т.2). Для їх виклику судом було оголошено перерву в судовому засіданні, що підтверджується журналом судового засідання від 02 липня 2015 року (а.с. 62-63). Також, 25 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про допит чотирнадцяти свідків (а.с.98, т.2). Відповідно до журналу судового засідання від 25 лютого 2016 року клопотання ОСОБА_3 про допит свідків було задоволене судом (а.с.10-103). Однак в матеріалах справи відступні дані про те, що суд викликав свідків, заявлених позивачем і відповідачем, а також те, що вони були допитані у суді першої інстанції.

Отже, враховуючи наведені вище обставини, та приймаючи до уваги, що провадження у даній справі відкрито 28 лютого 2014 року, а тому необґрунтоване зупинення провадження у даній справі є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру, колегія суддів вважає, що у суду були відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі.

Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, внаслідок чого постановив ухвалу в частині зупинення провадження у справі з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції в частині зупинення провадження у справі підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2017 року в частині зупинення провадження у справі скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді