Справа № 182/6133/17
Провадження № 2/0182/456/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.02.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря - Снєгульської В.М.

представника позивача - Чайкіна Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про стягнення витрат за навчання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просить суд стягнути до Державного бюджету вартість навчання в Національному університеті „Одеська юридична академія" .

В обґрунтування позову позивач послався на те, що відповідач навчалася за кошти державного бюджету в Національному університеті „Одеська юридична академія" за направленням від Головного управління Пенсійного фонду України на підставі трьохстороннього договору від 10.08.2011 року. За умовами договору (п. 1.3.2,1.3.4) ОСОБА_2 зобов'язана була прибути після закінчення університету на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. У разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. ОСОБА_2 після закінчення навчання не прибула до Головного управління Пенсійного фонду України для працевлаштування. Оскільки ОСОБА_2 не виконала свої зобов'язання, то з неї слід стягнути до Державного бюджету вартість навчання в Національному університеті „Одеська юридична академія".(а.с. 1-2)

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала письмові заперечення проти позову, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та розглянути справу без її участі (а.с. 28-38). В письмових запереченнях відповідач зазначила, що про існування тристоронньої угоди їй не відомо, вступила до університету вона на підставі успішно зданих тестів ЗНО за державним замовленням, на конкурсній основі, останній рік навчання для отримання вищої освіти вона навчалась на контрактній основі і за її навчання сплачували батьки, ніякого направлення на роботу вона не отримувала. При зверненні до відповідача з метою влаштуватись на роботу їй було в усній формі відмовлено, пояснено, що вакантних посад немає та запропоновано самостійно шукати роботу. Пройшовши конкурсний відбір у вересні 2016 року вона була призначена на посаду державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса про що повідомила головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області. Жодної відповіді на це повідомлення від позивача вона не отримала. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що порушують її конституційні прав та законні інтереси.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Спірні правовідносини відносяться до суспільних відносин у галузі навчання та професійної підготовки громадян України.

Положеннями ч. 3 ст. 53 Конституції України встановлено, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Згідно з ч. 2 ст. 44 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 № 1060-ХІІ вищі навчальні заклади здійснюють свою діяльність за державним контрактом (замовленням) та угодами як основною формою регулювання відносин між: навчальними закладами та підприємствами, установами, організаціями, громадянами.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про освіту"" від 23.05.1991 № 1060-ХІІ , на виконання Указу Президента України від 23 січня 1996 року N 77 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", в редакції Указу Президента України від 16 травня 1996 року N 342, та ст. 197 Кодексу законів про працю України було розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року N 992.

Пунктом 4 вищевказаного Порядку визначено, що керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду.

Відповідно до п. 8 Порядку випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років.

У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (п. 14 Порядку).

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 року № 2984-ІІІ, випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Конституцією України, держава створює умови для підготовки кадрів за основними напрямами відповідно до суспільних потреб, на задоволення яких виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які бюджетні видатки держави (ч. 2 ст. 95). Виходячи з суспільних потреб та розмірів бюджетних призначень, визначених у законі про Державний бюджет України, формується державне замовлення на підготовку фахівців з вищою освітою за напрямами і спеціальностями відповідних освітньо-кваліфікаційних рівнів. Тому обсяги фінансування вищих державних і комунальних навчальних закладів за рахунок бюджетних коштів пов'язані передусім з підготовкою такої кількості фахівців з вищою освітою, яка визначається щорічно у державному замовленні.

Отже, безоплатність вищої освіти (безоплатність навчання) в державних і комунальних навчальних закладах зобов'язує державу створити відповідні можливості, за яких громадянин України на рівних конкурсних умовах може здобути без внесення плати у будь-якій формі вищу освіту в межах обсягу потрібних державі та суспільству фахівців.

Як зазначено в преамбулі Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року N 992, метою прийняття даного акта є забезпечення реалізації права на роботу за фахом випускникам вищих навчальних закладів.

Надання державою особі безоплатної освіти передбачає виникнення права держави на результати трудової діяльності особи, яка здобула вищу освіту за державним замовленням.

Укладаючи угоду з вищим навчальним закладом про надання освітніх послуг за державним замовленням, особа (абітурієнт) бере на себе відповідні зобов'язання, які випливають із вимог нормативно-правових актів в даній сфері і передбачені самими угодами про надання освітніх послуг, а саме зобов'язання після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менше ніж три роки (замість чого отримують вищу освіту безкоштовно).

Вступаючи на навчання за державним замовленням та укладаючи відповідну угоду, особа-абітурієнт є обізнаним із фактом необхідності відпрацювання певний строк після закінчення навчання.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з листом Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі від 09.03.2011 року було направлено для погодження в Головне Управління Пенсійного фонду України пропозицію щодо кандидатури ОСОБА_2 для вступу на навчання до Національного університету „Одеська юридична академія" у 2011 році на денну форму навчання, напрямом підготовки „Правознавство"(а.с.7)

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направленням від 01.07.2011 року направило ОСОБА_2 на навчання до Національного університету „Одеська юридична академія" (а.с.9) Згідно цього направлення Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські області зобов'язалось виконати постанову КМУ від 22 серпня 1996 року №992 „Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням".(а.с.9)

10.08.2011 року між Національним університетом „Одеська юридична академія" , Головним управлінням Пенсійного фонду України та ОСОБА_2 був укладений договір №СПФд61ПФ11-0035 про підготовку студента за освітньо-професійною програмою бакалавра (а.с.5)

Згідно умов договору виконавець зобов'язався надати студенту освітні послуги на рівні державних стандартів освіти на умовах чинного законодавства, замовник - надати роботу відповідно до спеціальності та кваліфікації в системі Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, студент - після завершення навчання відпрацювати в системі Пенсійного фонду України не менше трьох років.

Як вбачається з встановленого вище, укладений трьома сторонами договір про підготовку фахівця є багатостороннім і до такого договору застосовуються загальні положення про договір. (ст.626 ЦК України).

За умовами договору Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як сторона має всі права на отримання інформації щодо навчання ОСОБА_2, час закінчення нею навчання, відрахування та отримання нею диплому.

Однак , позивачем таку інформацію у Національному університеті „Одеська юридична академія" не отримано і суду всупереч вимог статті 81 ЦПК України доказів про видачу студенту диплома фахівця не надано , доказів неможливості отримати у Національному університеті „Одеська юридична академія" таку інформацію суду також позивач не надав, незалежно від того, що ухвалою суду від 29.11.2017 року на зазначене зверталась увага.

Пунктом 18 Порядку затвердженого постановою КМУ від 22 серпня 1996 року №992 „Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням" визначено, що керівництво вищого навчального закладу не пізніше ніж за рік до закінчення навчання пропонує випускнику посаду відповідно до укладеної угоди. При цьому вищим навчальним закладом оформляється картка працевлаштування випускника (додаток N 2) у двох примірниках на кожну особу. Перший примірник зберігається у вищому навчальному закладі, другий надсилається замовникові.

Замовник не пізніше ніж за два місяці до закінчення навчання на підставі одержаної картки працевлаштування підтверджує вищому навчальному закладу достовірність надісланого ним переліку місць працевлаштування випускників.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивачем також не надано жодного належного доказу, що виконавцем та замовником було виконано п. 18 зазначеного вище Порядку вищим навчальним закладом оформлювалась картка працевлаштування випускника та направлялась замовникові Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, не надано також доказів , що замовник Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не пізніше ніж за два місяці до закінчення навчання ОСОБА_2 на підставі одержаної картки працевлаштування підтверджувало вищому навчальному закладу достовірність надісланого ним переліку місць працевлаштування випускників.

Пунктом 19 Порядку затвердженого постановою КМУ від 22 серпня 1996 року №992 передбачено, що вручення випускникові диплома про закінчення вищого навчального закладу, направлення на роботу (додаток N 3) та видача належних йому коштів, які перераховані до вищого навчального закладу замовником, здійснюється протягом семи днів після закінчення ним вищого навчального закладу. Оформлене замовником або вищим навчальним закладом (за домовленістю із замовником) направлення на роботу є підставою для укладання трудового договору між молодим фахівцем і замовником. Пунктом 20 передбачено, що молодий фахівець повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу.

При цьому позивачем не надано жодних належних доказів, що ОСОБА_2 було оформлене направлення на роботу, яке є підставою для укладенні трудового договору та надавалась робота відповідно до отриманої спеціалізації.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи ГУПФ України у Дніпропетровській області просить стягнути з відповідачки вартість навчання на користь Державного бюджету України. При цьому позивач не зазначає, яке належне йому суб'єктивне право порушене, не визнано чи оспорено відповідачем, і так само не вказує чим визначено його повноваження на представництво інтересів держави в суді.

Стаття 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» не наділяє замовника, яким в спірних правовідносинах виступає позивач, правом вимагати такого відшкодування, а п. 14 Порядку затвердженого постановою КМУ від 22 серпня 1996 року №992 працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, визначає право замовника отримати від випускника компенсацію всіх витрат у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням.

З урахуванням цього, слід зазначити, що якщо позивачем, у зв'язку із неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням було понесено витрати, то такі витрати підлягають стягненню саме на його користь, а не на користь Державного бюджету України. Вказане право замовника є самостійним, і не залежить від права органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, на відшкодування вартості навчання. Жодного доказу понесення позивачем витрат на навчання відповідача, а також розміру понесених витрат позивачем суду не надано.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За змістом ч. 2 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених чим кодексом.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Таким чином, враховуючи, що в ході розгляду справи судом не встановлено порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, а також відсутність доказів на підтвердження того, що позивач уповноважений представляти інтереси держави в суді з приводу відшкодування державі вартості навчання за державним замовленням у вищому навчальному закладі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1762 грн. компенсувати за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України "Про освіту", Законом України "Про вищу освіту", Законом України «Про формування та розміщення державного замовлення на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів», Указом Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», ст. ст. 10-13,19,76-82, 141, 259, 263-265,354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

В позові Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про стягнення витрат за навчання - відмовити.

Судовий збір в розмірі 1762грн. компенсувати за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 07.02.2018 року.

Суддя: А. Г. Багрова