АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» лютого 2018 року

м. Харків

справа № 644/10002/16-ц

провадження № 22ц/790/928/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник позивача та третьої особи - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року в складі судді Бугера О.В.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль.

Позов мотивовано тим, що під час подружнього життя його матері ОСОБА_4 з вітчимом ОСОБА_5, його мати з метою купівлі для нього автомобіля «NІSSAN ALMERA CLASSIC» в присутності вітчима взяла у борг у брата вітчима ОСОБА_6 17000,00 доларів США.

Вказав, що в 2008 році перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5 мати придбала зазначений автомобіль та передала йому як подарунок. З дня придбання та до теперішнього часу автомобіль знаходиться у його користуванні.

Зазначив, що придбаний автомобіль зареєстровано на його вітчима ОСОБА_5, оскільки між його матір'ю та вітчимом були гарні стосунки.

Вказав, що у 2011 році шлюб між його матір'ю та вітчимом розірвано, проте поділу майна не було, оскільки ОСОБА_5 ні на що не претендував.

Зазначив, що після розірвання шлюбу з його матір'ю ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3

Посилався на те, що ОСОБА_5 на вказаний автомобіль ніколи не претендував, оскільки не мав посвідчення водія та не вмів ним керувати, до суду із позовами про поділ майна не звертався, не мав претензій.

Вказав, що у 2015 році ОСОБА_4 у м. Дніпро в присутності ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повернула ОСОБА_6 борг в повному обсязі, про що було складено розписку.

У лютому 2016 року ОСОБА_5 помер.

Зазначив, що автомобіль, який купила його мати ОСОБА_4 для нього та яким він користувався, залишився зареєстрованим за ОСОБА_5

Вказав, що відповідач 18 жовтня 2016 року набула право власності на майно ОСОБА_5 у порядку спадкування за законом та при прийнятті спадщини у нотаріуса склала заяву, в якій вказала, що відмовляється від ? частини вказаного автомобіля.

Зазначив, що гроші на купівлю автомобіля його мати брала у борг у ОСОБА_6, а її колишній чоловік ОСОБА_5 участі у поверненні коштів не приймав.

Просив визнати за ним право приватної власності на автомобіль «NІSSAN ALMERA CLASSIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_5, оскільки це було умовою надання ОСОБА_6 ОСОБА_4 коштів у борг для придбання автомобіля, які вона зобов'язувалась повернути самостійно; що кошти для придбання автомобіля були подаровані нею позивачу; що угоду про заміну покупця у договорі купівлі-продажу автомобіля укладено з метою додержання умов договору позики грошей; що ОСОБА_5 на ім'я позивача видано довіреність, якою уповноважено його слідкувати за станом автомобіля, ремонтувати його, крім того, довіреність видана з правом керування та розпорядження автомобілем; що борг повернуто ОСОБА_4 самостійно, тому автомобіль не може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення, з яким погоджується судова колегія, мотивовано тим, що права позивача цим рішення не порушено.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 1994 року до 11 травня 2011 року, під час якого 28 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «АККО-ІНВЕСТ» та її сином ОСОБА_1 укладено договір № НТ-00181 купівлі-продажу автомобіля «NІSSAN ALMERA CLASSIC» за суму, що еквівалентна 16690,00 доларів США, визначено порядок розрахунків і передачі автомобіля.

В подальшому угодою № 01 від 12 лютого 2008 року проведено заміну сторони у договорі № НТ-00181 від 28 січня 2008 року з ОСОБА_1 на ОСОБА_5, відповідно до умов якої до ОСОБА_5 перейшли всі права та обов'язки покупця за договором, в рахунок оплати вартості автомобіля за договором зараховані 8428,00 грн., 75857,00 грн., сплачені за автомобіль ОСОБА_1 та 93,00 грн., сплачені ОСОБА_1 за оформлення документів.

Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 вбачається, що власником автомобіля «NІSSAN ALMERA CLASSIC» легковий седан, сірого кольору з номерним знаком НОМЕР_1, 2007 року випуску, 16 лютого 2008 року є ОСОБА_5 Також в особливих відмітках свідоцтва зазначено про право керування ОСОБА_1, ОСОБА_4 цим автомобілем.

12 квітня 2011 року ОСОБА_5 видав ОСОБА_1 довіреність, в якій зазначено, що ОСОБА_1 має право розпоряджатись, експлуатувати, слідкувати за технічним станом та проводити поточний ремонт належного йому автомобіля марки «NІSSAN ALMERA CLASSIC» легковий седан - в, сірого кольору з номерним знаком НОМЕР_1, 2007 року випуску. Довіреність видана строком на 3 роки до 12 квітня 2014 року, без права дарування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Згідно відповіді Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 25 лютого 2017 року № 1287/01-16, із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина померлого ОСОБА_3, яка є спадкоємцем першої черги, та 18 жовтня 2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину тільки на нерухоме майно. Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на автомобіль «NІSSAN ALMERA CLASSIC», номерний знак НОМЕР_1, 2007 року випуску, не зверталась, свідоцтво про право на спадщину на автомобіль не видавалось.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до вимог статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частиною 2 цієї статті встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244 цс14, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Позивачем обрано спосіб захисту шляхом визнання права власності.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не є власником спірного автомобіля. Після смерті свого вітчима ОСОБА_5 він не є і спадкоємцем.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки право ОСОБА_1, як власника спірного автомобіля, не порушено, його право власності захисту не підлягає.

Із матеріалів справи вбачається, що позовну заяву третьої особи, що заявила самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_4, яка в обґрунтування позову посилалась на те, що даний автомобіль в силу норм Сімейного Кодексу України є її особистою власністю, на підставі її особистої заяви залишено без розгляду. Ухвала суду про залишення позову без розгляду є чинною, ОСОБА_4 її не оскаржувала, тому суд апеляційної інстанції, який відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не має можливості надавати оцінку її доводам, викладеним у позові.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги зведені до посилань на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку і висновків суду вони не спростовують, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І. О. Бровченко

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 03 березня 2018 року.