Справа № 308/5988/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря Терпай С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гальцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовом, в якому просить визнати за нею права власності на житловий будинок, загальною площею 53,3 м.кв., житловою площею 36,0 м.кв., та господарську будівлю літню кухню загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 11,5 м.кв., який знаходиться по вул. Польова, без номеру, згідно інвентарної справи № 1784, виготовленої ТОВ «Байт», технічний паспорт від 08.02.2017 року. Свої вимоги мотивувала тим, що у 2007 році вирішила побудувати житловий будинок та у 2014 негосподарську будівлю літню кухню у краю села Галоч, де знаходиться компактне ромське поселення. У період 2007-2016 рр. побудувала житловий будинок та літню кухню (разом будинковолодіння) по вул. Польова без номеру. Будівництво було проведено за власні кошти, власними силами. Земельна ділянка під будівництво сільською радою не виділялась, проект забудови позивачем не розроблявся, а дозвіл на початок виконання будівельних робіт не отримувався. Жодних спорів щодо будинку та літньої кухні ані від місцевих мешканців, ані від сільської ради не отримувала, істотним чином майнові права нікого позивачем не порушено. Вказані вище житловий будинок та господарська будівля літня кухня є згідно ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом. Оскільки, будівництво закінчено, позивач має ввести його в експлуатацію та оформити право власності, але через відсутність дозвільних документів та документу на землю не може це зробити. Єдиним способом визнати за собою право власності на житловий будинок та господарську будівлю літню кухню є звернення з позовом до суду.

Крім того зазначила, у лютому 2017 року позивачем замовлено технічний паспорт на житловий будинок та літню кухню, який виготовлено ТОВ «Байт». З метою встановлення відповідності будівництва основним будівельним нормам і правилам, проведено будівельно-технічну експертизу, згідно висновку якого побудовані будівлі відповідають основним вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення».

У судове засідання позивач та її представник не зявилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від представника позивача надійшла заява паро розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Через канцелярію суду від нього надійшли заява про розгляд справи без участі представника сільської ради та рішення Галоцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 24 липня 2017 №18, відповідно до якого визнали позов у справі №308/5988/17 у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Як вбачається з відповіді Галоцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, у звязку з відсутністю детального плану забудови території села Галоч, в т.ч. по вул. Польова, земельні ділянки, призначені для будівництва житлових та господарських споруд громадянам не надавались.

Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не зверталася до компетентних органів з питання отримання дозволу на будівництво, а отже не розроблявся проект будівництва. Також до компетентного органу щодо прийняття до експлуатації побудованих споруд позивач не зверталася, відмову не отримувала. Крім того, позивачу також не виділялась земельна ділянка під вже збудовані споруди.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 15, 16, 376 ЦК України, керуючись ст.ст. 13, 76, 89, 265, 273, 352-355 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Гальцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2