Справа №635/3999/17
Провадження №2/635/22/2018

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Панас Н.Л.
при секретарі - Крилєвській І.А.
Разом з позовом позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду на 21 серпня 2017 року.
19 вересня 2017 року відповідач подав до суду заперечення проти позову, в яких зазначає, що заявлені позивачем вимоги необгрунтовані та безпідставні з огляду на наступне: - позивачем не надано доказів надання відповідачу в користування кредитних коштів (меморіальний ордер, відомості щодо перерахування коштів на кредитну картку відповідача тощо); - позивачем не надано доказів того, що відповідач отримав кредитну картку; - в позові та доданих до нього документах відсутні належні та допустимі докази щодо строку дії начебто отриманої відповідачем кредитної картки; - до позову не додана пам"ятка клієнта; - до позову не додані тарифи банку, які є обов"язковою складовою кредитного договору.
Також зазначив, що ніяких повідомлень від позивача щодо виниклої заборгованості та строків, у які її необхідно погасити, він не отримував.
Додані до позову Умови і правила ним не підписані, що протиречить вимогам ЗУ "Про захист прав споживачів", а тому їх неможливо вважати складовою кредитного договору.
Також зазначив, що нараховані позивачем відсотки за користування кредитом при розрахунку заборгованості не відповідають відсотковій ставці, яка встановлена в Анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування та діючим нормам Цивільного кодексу України.
В позові відсутній розрахунок пені та комісії. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо необхідності нарахування пені щомісячно. Крім того, щодо вимог про стягнення пені позивачем пропущений строк позовної давності.
19 вересня 2017 року позивачем до суду була надана заява про витребування доказів, яка ухвалою суду від 25 вересня 2017 року була задоволена у повному обсязі.
30 січня 2018 року позивачем до суду був наданий уточнений відзив на позовну заяву, з урахуванням отриманих від позивача документів, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на наступне. 20.10.2014 року ним була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в банку. Але самі Умови і Правила надання банківських послуг, Пам"ятку клиєнта та Тарифи банку, які є складовою умовою кредитного договору, він не підписував. Також зазначив, що позивачем не надано суду доказів того, що ним була отримана кредитна картка, на яку посилається позивач в позові, не наведений строк дії цієї картки. Також позивачем не надано доказів відкриття на ім"я відповідача рахунку, не надано виписки про рух коштів на цьому рахунку, наявність чи відсутність заборгованості на рахунку. Позивач не повідомляв його, у встановленому законом порядку, про збільшення відсоткової ставки за договором.
У судове засідання, 07 лютого 2017 року, представник позивача не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, за участю його представника.
Представник відповідача у судове засідання не з"явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, у задоволенні позову просила відмовити.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного.
22 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1600 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим строком повернення кредиту, який відповідає кінцевому строку дії картки. Зазначений кредитний договір складається з анкети-заяви відповідача, довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки "Кредитка універсальна" та Умов і правил надання банківських послуг (а.с.6-7).
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а.с.24 зворот).
Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.3 та Правил надання банківських послуг (а.с.24 зворот).
Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін (а.с.19).
Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.
Згідно з довідкою без номеру та дати про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1, згідно договору від 22.10.2010 року - 22.10.2010 року на ім"я ОСОБА_1 був відкритий рахунок і встановлений кредитний ліміт 1000 грн.; 23.02.2011 року кредитний ліміт позивачеві був змінений і встановлений у розмірі 1200 грн; 19.03.2011 року кредитний ліміт позивачеві був збільшений до 1400 грн.; 11.05.2011 року кредитний ліміт позивачеві був збільшений до 1600 грн.; 04.12.2014 року кредитний ліміт позивачеві був зменшений до 153 грн.22 коп.; 08.12.2014 року кредитний ліміт позивачеві був збільшений до 766 грн.64 коп. (а.с.97).
Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.
Згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Статтею 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності фінансової установи. Фінансові установи зобов'язані на вимогу клієнта в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", надати таку інформацію:
1) відомості про фінансові показники діяльності фінансової установи та її економічний стан, які підлягають обов'язковому оприлюдненню;
2) перелік керівників фінансової установи та її відокремлених підрозділів;
3) перелік послуг, що надаються фінансовою установою;
4) ціну/тарифи фінансових послуг;
5) кількість акцій фінансової установи, які знаходяться у власності членів її виконавчого органу, та перелік осіб, частки яких у статутному капіталі фінансової установи перевищують п'ять відсотків;
6) іншу інформацію з питань надання фінансових послуг та інформацію, право на отримання якої закріплено в законах України.
Фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про:
1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг;
2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість;
3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги;
4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги;
5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги;
6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів;
7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами.
Інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав'язування її придбання.
Пунктом 23 статті 1 ЗУ "Про захист прав споживачів" (в редакції, яка діяла на час укладення договору між сторонами) встановлено, що споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Згідно з вимогами ст.11 зазначеного вище Закону договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції.
Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.
Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:
1) особу та місцезнаходження кредитодавця;
2) кредитні умови, зокрема:
а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;
б) форми його забезпечення;
в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;
г) тип відсоткової ставки;
ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;
д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;
е) строк, на який кредит може бути одержаний;
є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;
ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;
з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;
и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;
і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями15 і 23 цього Закону.
Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту.
Персональні дані, одержані від споживача або іншої особи у зв'язку з укладенням та виконанням договору про надання споживчого кредиту, можуть використовуватися виключно для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконати зобов'язання за таким договором.
Не є порушенням положень абзацу другого цієї частини повідомлення кредитодавцем відомостей про споживача Бюро кредитних історій, яке займається збиранням, обробленням, зберіганням, захистом і використанням інформації відповідно до законодавства про формування і ведення кредитних історій.
Фінансові установи несуть відповідальність за порушення прав споживачів у сфері захисту персональних даних згідно із законом.
Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.
Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.
Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:
2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;
3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;
4) право дострокового повернення кредиту;
5) річна відсоткова ставка за кредитом;
6) умови дострокового розірвання договору;
7) інші умови, визначені законодавством.
Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону.
До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими:
1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;
2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;
3) передбачаються змінив будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;
4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.
Згідно з вимогами ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Зі змісту анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг вбачається, що відповідач дав згоду на ведення з ПАТ КБ "ПриватБанк" документообігу.
У той же час суд зазначає, що за вимогами ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Однак, додані позивачем до позову документи, які, на думку позивача, складають кредитний договір, не містять істотних умов, які повинен містити такий вид договору, зокрема, зазначень детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, дати видачі кредиту.
Відповідно до п.12 Роз'яснень пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).
Зазначене є підставою вважати, що сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, внаслідок чого укладеного договору між сторонами не існує, а значить не існує підстави для виникнення будь-яких зобов'язань між сторонами.
Також суд зазначає, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови та правила надання банківських послуг в редакції, яка додана до позову, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, позичальником вони не підписані.
Крім того, у відповідності з вимогами п.1.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ №254 від 18.06.2003 року операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.
Пунктами 4.1-4.3 Положення встановлено, що операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані.
Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи.
Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі.
Згідно з вимогами пунктів 4.5-4.6 зазначеного вище Положення касовими документами оформляються операції з готівкою. Вони поділяються на прибуткові та видаткові. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку з організації касової роботи в банках України.
Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи:
платіжні вимоги-доручення;
інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).
Однак, в порушення зазначених умов нормативно-правових актів позивачем до позову не додано належних та допустимих доказів того, що на виконання умов договору ним відповідачу, у будь-якій формі (готівковій або безготівковій), були видані кредитні кошти.
Вимогами пунктів 5.1-5.6 вказаного вище Положення встановлено наступне: інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).
Регістри бухгалтерського обліку повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.
Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри:
особові рахунки та виписки з них;
аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій;
книги реєстрації відкритих рахунків;
оборотно-сальдовий баланс;
інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.
У разі складання регістрів бухгалтерського обліку на електронних носіях інформації банки зобов'язані зробити їх копії на паперових носіях на вимогу учасників операції, а також органів контролю та правоохоронних органів відповідно до вимог законодавства України.
Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити:
номер особового рахунку;
дату здійснення останньої (попередньої) операції;
дату здійснення поточної операції;
код банку, у якому відкрито рахунок;
суму вхідного залишку за рахунком;
код банку-кореспондента;
номер рахунку кореспондента;
суму операції (відповідно за дебетом або кредитом);
суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку;
суму вихідного залишку.
Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Надані позивачем у якості письмових доказів довідки про зміну кредитного ліміту, про видачу відповідачеві карток, виписка щодо руху коштів на рахунку, відкритому на ім"я відповідача, не відповідають зазначеним вище вимогам, оскільки не містять у собі необхідних реквізитів, які б давали суду змогу ідентифікувати осіб, які проводили операції, зазначені у цих довідках, а також осіб, які видали надані суду довідки і виписки.
Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукпуності, з огляду на норми діючого законодавства, яке регулює кредитні правовідносини, суд доходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.
У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають залишенню за позивачем.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7, 8, 9-11, 141, 158, 263-265 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Судові витрати залишити за позивачем.
До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів зі дня складання повного тексту рішення через Харківський районний суд Харківської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення буде виготовлено в строк не більше ніж десять днів з моменту постановлення вступної та резолютивної частини рішення.
Суддя Н.Л.Панас