Справа № 520/1893/18
Провадження № 2/522/6491/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В. І.,

при секретарі Смоковій А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Іллічівська" до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору добровільного страхування, -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2018 року ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІЛЛІЧІВСЬКА» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив визнати недійсним договір страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24 та Додаткову угоду № 01 від 20.03.2013 року до договору добровільного страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 20.09.2012 року між ТОВАРИСТВОМ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІЛЛІЧІВСЬКА» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24. На підставі вказаних в вищезазначеному договорі умов Страховик прийняв на страхування майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням застрахованої особи - ОСОБА_1. Страховими ризиками за договором визначено смерть застрахованої особи, дожиття застрахованої особи.

25.03.2013 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІЛЛІЧІВСЬКА» з заявою про зміну умов у договорі страхування життя від 20.09.2012 року, за результатами розгляду якої було складено акт зміни умов до договору добровільного страхування життя.

25.09.2017 року відповідач звернувся з письмовою заявою до позивача, з повідомленням про намір достроково припинити дію договору добровільного страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24 з підстав погіршення фінансового становища.

Також позивач зазначив, що ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІЛЛІЧІВСЬКА» у 2016 році продало частину своїх корпоративних прав новому учаснику - ОСОБА_2, який після придбання корпоративних прав проводить постійний моніторинг страхових справ, що були укладені до придбання ним корпоративних прав на предмет наявності порушень законодавства при укладенні таких правочинів.

При аналізі страхової справи ОСОБА_1 зі страхування життя було виявлено ряд порушень законодавства в момент укладення такого договору, що в силу положень ст. 215 ЦК України тягне за собою визнання такого правочину недійсним.

29.01.2018 року за результатами загальних зборів засновників ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІЛЛІЧІВСЬКА» було прийнято рішення про звернення до суду з позовною заявою щодо визнання договору страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24 недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_3 та сам відповідач - ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги не визнали, просили суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, надали до суду відзив на позовну заяву.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, самого відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.09.2012 року між ТОВАРИСТВОМ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІЛЛІЧІВСЬКА» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24. На підставі вказаних в вищезазначеному договорі умов Страховик прийняв на страхування майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням застрахованої особи - ОСОБА_1. Страховими ризиками за договором визначено смерть застрахованої особи, дожиття застрахованої особи.

На підставі заяви на укладення договору добровільного страхування відповідачу було видано поліс страхування життя № 010362 від 20.09.2012 року.

Надалі ОСОБА_1 було подано заяву про зміну умов у договорі страхування життя від 20.03.2013 року, з проханням внести зміну до договору добровільного страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24.

За результатами поданої заяви 20.03.2013 року було складено акт зміни умов та додаткову угоду №01 до договору добровільного страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24.

25.09.2017 року відповідач звернувся з письмовою заявою до позивача з повідомленням про намір достроково припинити дію договору добровільного страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24.

В 2016 році позивач продав частину своїх корпоративних прав новому учаснику - ОСОБА_2.

В подальшому ОСОБА_2 ініціював скликання загальних зборів, за результатами проведення яких було прийнято рішення про звернення до суду з позовною заявою про визнання договору страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24 недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину.

Листом від 24.11.2017 року за вих. №217 ТзДВ «СК «ІЛЛІЧІВСЬКА» повідомило відповідача, що на підставі його письмової заяви, договір добровільного страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24 з 02.11.2017 року було припинено. Також відповідача було повідомлено про те, що викупна сума за договором страхування буде розрахована та виплачена у передбачені законодавством порядку та строки.

Позивач зазначив в позові, що ним як страховиком за договором страхування життя у заяві на укладення договору добровільного страхування життя не проставлено підпису, а тому не прийнято фактично умов страхування.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна копія такої заяви, з тексту якої не вбачається поле, де теоретично може або має бути проставлений підпис страховика. При цьому є поле для проставлення підпису страхувальника та медичного адерайтера, а також відповідні підписи у цих полях.

Крім того, відповідно до правил страхування життя, відповідачу у справі було видано поліс страхування життя, в якому зазначено, що він є підтвердженням факту укладання договору страхування життя між Страховиком та Страхувальником. Поліс підписаний заступником директора з операційної діяльності.

Твердження позивача про те, що позивач не поставивши підпис у заяві ніби-то не прийняв умови страхування є такими, що не відповідають дійсності.

10.08.2012 року між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ІЛЛІЧІВСЬКА» було укладено договір добровільного страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24 (поліс страхування життя серії ІЛ № 006907), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням застрахованої особи - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

20.03.2013 року на підставі заяви позивача між ним, ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ІЛЛІЧІВСЬКА» було укладено додаткову угоду №01 до договору добровільного страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24 від 10.08.2012 року.

За вищевказаною додатковою угодою були змінені деякі параметри договору страхування життя, а саме: страхова сума за основною програмою була змінена з - 1471 зол. на -1636 зол., розмір страхового платежу відповідно з - 1188,45 зол. на - 1301,42 зол.

На початку 2014 року ОСОБА_1 було листом повідомлено про те, що ТзДВ «СК «ІЛЛІЧІВСЬКА» за результатами розміщення коштів страхових резервів та інвестиційної діяльності у 2013 році отримала дохід у розмірі 8,25 %, які розподілила між своїми Страхувальниками. Таким чином збільшився розмір страхової суми, яку Мазур мав отримати по закінченню терміну дії договору страхування життя. Розмір нової страхової суми з урахуванням бонусу склав - 1664,31 золото.

Крім того, листом від 24.11.2017 року за вих. №217 ТзДВ «СК «ІЛЛІЧІВСЬКА» повідомило відповідача, що на підставі його письмової заяви, договір страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24 з 02.11.2017 року було припинено. Також відповідача було повідомлено про те, що викупна сума за договором страхування буде розрахована та виплачена у передбачені законодавством порядку та строки.

Таким чином, з моменту укладення договору страхування життя та до його припинення позивач та відповідач постійно тримали діалог між собою з тих чи інших питань, що підтверджує наявність між сторонами договірних відносин, взаємних прав та обов'язків.

Також позивач зазначив, що в полісі страхування життя серії ІЛ № 010365 від страховика поставив підпис заступник директора з операційної діяльності Пиж Н.М., діючий на підставі довіреності № 20 від 22.12.2014 року, а поліс датований 20.09.2012 року.

Разом з тим, у ОСОБА_1, наявний в оригіналі та виданий позивачем поліс страхування життя ІЛ № 006907 ОДЗ.КЕ.653357.01.24, в якому зазначено, що страховиком є Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Іллічівська» в особі заступника директора з операційної діяльності Пиж Н.М., що діє на підставі Довіреності № 42 від 18.11.2011 року.

Таким чином, суд вважає доводи позивача щодо того, що поліс було підписано неуповноваженою особою такими, що не відповідають дійсності. Крім того, позивач надав поліс з іншим номером, ніж той, який було видано ОСОБА_1

Крім того, в полісі зазначена дата 20.09.2012 року, яка є датою початку дії договору страхування життя, а не датою видачі полісу.

При цьому в Додатковій угоді №01 від 20.03.2013 року до договору страхування життя страховиком є Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Іллічівська» в особі заступника директора з операційної діяльності Пиж Н.М., що діє на підставі Довіреності №46 від 20.12.2012 року. Що також свідчить про те, що як основний договір, так і додаткова угода до договору страхування життя були підписані уповноваженою на це особою.

З поміж іншого, позивач у позові посилається як на підставу недійсності договору страхування життя на те, що в заяві на укладення добровільного договору страхування життя підпис проставлено не страхувальником, а невстановленою особою.

Суд вважає таки посилання необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 власноруч підписував усі необхідні документи в тому числі і заяву. В заяві зазначено прізвище відповідача, написане ним власноруч замість підпису, однак це не означає, що такий запис було зроблено іншою особою.

На підтвердження того факту, що заяву було підписано не ОСОБА_1, а іншою невстановленою особою, в матеріалах справи відсутні жодні докази, а тому такі звинувачення є безпідставними.

Також позивач зазначив, що відповідач, укладаючи додаткову угоду №01 від 20.03.203 року, порушив ч. 1 ст. 368 ЦК України, оскільки в договір було внесено значно інші зміни ніж зазначені в заяві на зміну умов договору страхування життя.

Разом з тим стаття 368 ЦК України, на порушення нібито якої вказує позивач, жодним чином не стосується тих правовідносин, які виникли між сторонами, а регулює взагалі питання права спільної сумісної власності.

Крім того, зміна умов договору страхування життя мала місце майже через рік після укладення основного договору, у зв'язку з чим процедура їх внесення не стосується недійсності договору, у зв'язку з порушенням законодавства на момент його укладення.

Більше того посилання позивача на те, що страхувальник не повідомив страховика про зміну відомостей, що ідентифікують його особу, а саме місце роботи, також не є підставою для визнання недійсним договору страхування життя в розумінні положень ст. 203, 215 ЦК України.

Позивач також зазначає, що ОСОБА_1 своїм повідомленням про дострокове припинення договору страхування життя «явно намагається отримати неправомірну вигоду шляхом отримання неоподатковуваного доходу у вигляді викупної суми».

Разом з тим, ОСОБА_1 за договором страхування життя сплатив страхові платежі на момент припинення договору в повному обсязі. Також, вищевказаним договором страхування життя передбачено право відповідача вимагати припинення дії договору, а також право на отримання ним викупної суми у зв'язку з припиненням дії договору страхування. Таким чином, відповідач діяв в межах закону та умов договору страхування життя.

Щодо неоподаткованого доходу у вигляді викупної суми, слід зазначити наступне, що викупна сума є доходом фізичної особи та обов'язково підлягає оподаткуванню відповідно до положень Податкового кодексу України. Таким чином з викупної суми має бути страховиком, як податковим агентом, сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Окрім вищевказаного, позивач посилається на те, що при укладенні договору страхування життя страхова сума була вказана у золоті, що на думку позивача є порушенням вимог законодавства.

Однак, ст. 19 Закону України «Про страхування» передбачено, що грошові зобов'язання сторін по договорах страхування життя, за їх згодою, можуть бути визначені як у національній валюті України, так і у вільно конвертованій валюті або розрахункових величинах, що визначають фактичний розмір зобов'язань страховика на дату виникнення або виконання цих зобов'язань.

Також з Витягу з правил добровільного страхування життя №2 зі змінами та доповненнями, які позивачем було надано до суду, вбачається, що валюта страхування - грошова одиниця України чи іноземна вільно конвертована валюта або розрахункова величина, що визначають фактичний розмір зобов'язань страховика на дату виникнення або виконання цих зобов'язань та зобов'язання Страхувальника зі сплати цих платежів.

Таким чином, посилання позивача на те, що при укладені договору страхування життя нібито було порушено ст. 9, 16 Закону України «Про страхування», оскільки страхова сума не може бути виражена у банківських металах, є помилковим. Посилання на положення Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року є недоречним, оскільки правовідносини зі страхування регулює спеціальне законодавство, яке зазначає, що валютою страхування може бути як золото, так і інші банківські метали.

Згідно ст. 203 ЦК України, - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

На підставі вищенаведеного можна зробити висновок, що на момент укладення вищевказаного договору страхування життя та додаткової угоди до договору страхування життя було дотримано усіх вимог законодавства, яке регулювало на той час такого роду відносини. У зв'язку з чим підстави для визнання недійсним договору добровільного страхування життя відсутні.

Керуючись ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про страхування» ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Іллічівська" до ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24 та Додаткової угоди № 01 від 20.03.2013 року до Договору добровільного страхування життя № ОДЗ.КЕ.653357.01.24 відмовити.

Судові витрати покласти на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2018 року.

Суддя

06 грудня 2018 року