Єдиний унікальний номер 229/4662/17 Номер провадження 2/229/98/2018 Категорія 45
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області

в особі судді Гонтар А.Л

при секретарі Костенко В.М.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим права на користування житловим приміщенням ,

в с т а н о в и в:

04.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дружківського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання втратившим права на користування житловим приміщенням, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що йому на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. В даній квартирі крім нього також зареєстрована колишня власниця ОСОБА_2 З жовтня 2017 року вона у квартирі не мешкає, в квартирі її речей не має, комунальні послуги не сплачує, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, за місцем реєстрації не мешкає, місце проживання не невідомо.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 280 ЦПК України.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 03 жовтня 2017 року (а.с.4).

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до п. 34,35 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).

У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобовязати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Відсутність заперечень попереднього власника майна проти порушення права власності, не повязаних із позбавленням володіння, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову нового власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є колишньою власницею квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та зареєстрована в ній, що підтверджується договором купівлі-продажу та актом КП "Комсервіс" від 13.11.2017 року. (а.с.4,8)

Звертаючись до суду з позовом 04.12.2017 року ОСОБА_1 просив визнати відповідача ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вона не проживає у спірній квартирі з жовтня 2017 року, тобто понад три місяці.

Оскільки відповідач не мешкає у квартирі АДРЕСА_3, не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаної квартири, позов підлягає задоволенню.

Враховуючи порушення відповідачем права власності позивача, суд вважає, що слід скасувати реєстрацію відповідача у квартирі, яка належить позивачу на праві власності.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150 ЖК України, ст.391 ЦК України, ст..10,11,12,13, 258-261 ЦПК України, Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим права на користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_4.

Скасувати реєстрацію ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Дружківського міського суду А. Л. Гонтар