Апеляційний суд Житомирської області
Справа №272/118/17 Головуючий у 1-й інст. Чуб І. А.
Категорія 48 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Борисюка Р.М.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №272/118/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на лікування дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області, яке ухвалено 16 листопада 2017 року суддею Чуб І.А. у м.Андрушівці,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень від 06 липня 2017 року (а.с.101-102), просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 64000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказала, що син, відповідно до встановлених йому діагнозів та медичних показань, проходив лікування у Ізраїлі та Україні, витрати на які склали 108148,59 грн. та 1403,67 грн. Вважає, що відповідач має відшкодувати більшу половину цих витрат.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати, пов`язані з хворобою дитини, в сумі 702,00 грн.

У апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд, вирішуючи спір, не врахував положення законодавства у сфері охорони здоров'я щодо вільного вибору лікаря та методів лікування, права на кваліфіковану медичну допомогу, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у позові з підстав не надання позивачем доказів відсутності можливості лікування та оздоровлення дитини на території України. На її думку, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції мав виходити з положень ст. 3 Конвенції про права дитини, за якими в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, представник відповідача - не визнав з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23). На його утримання з відповідача на користь позивачки рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03.03.2014 стягнуто аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с.4-5).

Згідно довідки Комунальної установи «Центральна дитяча міська лікарня» Управління охорони здоров'я Житомирської міської ради від 18.11.2016 №200 станом на листопад 2016 року ОСОБА_3 встановлено діагноз: правобічний грудо-поперековий сколіоз І ст., вульгарні вугрі, вторинна кардіопатія, мінімальна дилятація лівого шлуночка, неповна блокада правої ніжки пучка Гіса. У довідці зазначено, що дитина потребує санаторно-курортного лікування, плавання, медикаментозного лікування за показами (а.с.148).

Як вбачається з копії довідки клініки «Президентмед» Мертве Море Ізраїль» ОСОБА_3 знаходився на оздоровленні в медичному центрі «Президентмед» Мертве Море Ізраїль» з 14.09.2016 по 21.09.2016, діагноз: акне, міозит м'язів спини (а.с.17). Плата за медичні послуги у цій клініці склала 3240 доларів США, на придбання ліків 815 шекелів та 175 доларів США (а.с.15, 18-22). В загальній сумі, згідно курсу долара США та шекеля станом на 19.01.2017 зазначені витрати становили 99759,59 грн., а з урахуванням перельоту - 108148,59 грн. (а.с. 10-11).

Витрати, пов`язані із хворобами сина ОСОБА_3, а саме: термічного опіку ІІ ступеня правої кисті, проходження УЗД, хр. гастриту у ст. неповної ремісії, підтверджуються фіскальними чеками, рецептами про придбання ліків на загальну суму 1403,67 грн. (а.с.111-112), а також виписками із медичної картки хворого, довідкою, консультативними висновками спеціаліста, ФЕГДС, УЗД серця та рецептами (а.с.103-108, 111).

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у частині стягнення із відповідача витрат на оплату лікування дитини у клініці Ізраїлю, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано суду доказів відсутності можливості лікування та оздоровлення сина в Україні за встановленими йому діагнозами та правильно зазначив, що ці витрати не відносяться до додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, оскільки позивачем не доведено, що вказані обставини оздоровлення дитини в клініці Ізраїлю є винятковими.

Також, судом при вирішенні спору правильно враховано, що позивач самостійно, на власний розсуд обрала заклад, у якому її син ОСОБА_3 знаходився на оздоровленні у іншій країні без погодження з батьком дитини. Виїзд дитини за межі України був здійснений згідно заочного рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 06.05.2016 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 (а.с. 7).

Такі висновки суду є правильними, відповідають встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання апелянта щодо обов'язку суду вирішувати спір враховуючи якнайкраще забезпечення інтересів дитини не мають правового значення для вирішення спору при не доведенні позивачем обставин, що понесені витрати викликані саме особливими обставинами.

Крім того, вимоги позивача у частині відшкодування витрат на лікування дитини за межами України, з урахуванням вартості квитків на літак, становили 108148,59 грн., що більш ніж в 33 рази перевищує мінімальну заробітну плату встановлену в Україні на час звернення позивача до суду. Тому, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів про необхідність спеціалізованого лікування дитини в клініці Ізраїлю та неможливості такого лікування чи оздоровлення дитини в Україні зазначені витрати мали бути погоджені із батьком дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо права на кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря та методів лікування є суб'єктивним правом особи, забезпечуваним державою, і не звільняє позивача від обов'язку доказування, що такі витрати викликані особливими обставинами.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач є особою працездатного віку, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків, допущення ним заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина на правильність ухваленого рішення не впливають.

Таким чином, відсутність доказів про необхідність спеціалізованого лікування дитини в клініці Ізраїлю, яке викликано особливими обставинами, та неможливості такого лікування чи оздоровлення дитини в Україні, спростовує доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування ухваленого судом першої інстанції рішення.

Рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову про стягнення з відповідача 702,00 грн. додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням дитини сторонами не оскаржувалося, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 25 січня 2018 року.