АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року м. Чернівці

справа № 720/1988/16-ц

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Одинака О.О., Яремка В.В.

секретар Собчук І.Ю.

позивач ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

апеляційна скарга ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2017 року, головуючий в 1-й інстанції Вівчар Г.А.

встановив :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Припрутська сільська рада Новоселицького району Чернівецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами.

ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок розташований по АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу від 16 травня 2005 року.

ОСОБА_3 зареєстрував своє місце проживання в даному житловому будинку з її дозволу, однак там не проживав і має бажання змінити реєстрацію, чим перешкоджає їй у вільному користуванні житловим будинком.

Представник позивача просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задоволено.

Провадження 22-ц/794/94/18 Категорія 46

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом визнання, що ОСОБА_3 таким, що втратив право користуватися житловим будинком по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та закрити провадження по справі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необгрунтованим, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позвачем не надано жодних доказів, підтверджуючих її право власності на житловий будинок та наявність зазначеного будинку взагалі.

Суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення - скасувати, в задоволені позовних вимог - відмовити.

Встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 16 травня 2005 року зареєстрованого в реєстрі за №2653 ОСОБА_5 продав ОСОБА_2 право власності, яке виникне з моменту завершення будівництва і прийняття до експлуатації та державної реєстрації житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу ОСОБА_2 12.01.2012р. зареєструвала шлюб за актовим записом №12 в м. Бахарест, Румунія та змінила своє прізвище на ОСОБА_2.

З поданої заяви ОСОБА_5 до сільради вбачається, що він просить прописати ОСОБА_3 по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Припрутської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області №38/5 від 10.08.2011р. на підставі заяви ОСОБА_5 надано дозвіл на прописку його племінника ОСОБА_3 в його господарство по АДРЕСА_2.

Згідно листа Припрутської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області №176 від 01.06.2016р. вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований АДРЕСА_1, однак на протязі більше року на території села не проживає.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказувала, що оскільки їй на праві власності належить житловий будинок розташований по АДРЕСА_1, а відповідач зареєстрував своє місце проживання в даному житловому будинку без її дозволу та не проживає там більше року, існують підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство

Згідно положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Однак, задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 травня 2008 року задоволено позов ОСОБА_5 та визнано недійсним договір купівлі-продажу права, яке виникне з моменту завершення будівництва і прийняття до експлуатації та державної реєстрації житлового будинку, що знаходиться в с. Припруття Новоселицького району, укладений 16 травня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 і зареєстрований приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області в реєстрі за № 2653.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Однак ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами, наявність житлового будинку по АДРЕСА_1, та її право власності на нього.

За таких обставин, позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції не з»ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позову.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі зазначених норм з позивача на користь апелянта слід стягнути витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 606,10грн.

Керуючись ст.374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Припрутська сільська рада Новоселицького району Чернівецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 606,10грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. Дата складання повної постанови 23 січня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді:(підписи)

Вірно з оригіналом :