АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року місто Київ

Унікальний № 759/9109/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/1456/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів Шахової О. В., Головачова Я. В.,

при секретарі - Іваницькій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухвалене під головуванням судді Морозова М.О. 29 вересня 2015 року (час ухвалення рішення та дата складення повного тексту невідомі) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року ОСОБА_5 в інтересах ПАТ «Альфа-Банк» звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості у розмірі 1 047 428 грн. 38 коп.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2015 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 2622/0908/71-103 від 25 вересня 2008 року в розмірі 1 047 428 грн. 38 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом - 998 157 грн. 98 грн., заборгованості по сплаті відсотків - 45 798 грн. 15 коп., пені - 3 472 грн. 25 коп. та судових витрат - 3 654 грн. (а.с.58-61).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2015 року залишено без задоволення (а.с.171).

Не погоджуючись з вищевказаним заочним рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в загальному порядку, у якій просить скасувати заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин справи.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази виконання ПАТ «Сведбанк» зобов'язань за кредитним договором та представником позивача не надано належних доказів видачі кредитних коштів.

Також, до матеріалів справи не додано оригіналу чи належно завіреної копії договору купівлі-продажу прав вимог, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25 травня 2015 року, що унеможливлює встановлення особи нотаріуса, який засвідчував даний договір. Позивачем надано лише Додаток № 1 до договору купівлі-продажу прав вимог, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» від 15 червня 2012 року. До того ж, в реєстрі нотаріусів України на даний час відсутній нотаріус, який засвідчив цей договір.

Скаржник зазначає, що під час ухвалення заочного рішення суд не міг дослідити факт повідомлення відповідачів про передачу кредитного портфелю від одного банку до іншого, оскільки відповідні повідомлення не додано до матеріалів справи і позивачем не доведено укладання та належне виконання зазначених договорів.

На думку скаржника, розрахунок банку суми заборгованості за кредитним договором не є належним і допустимим доказом, оскільки не містить інформації щодо розрахунку заборгованості, що утворилась по тілу кредиту та відсотках, відсутні дати та розміри погашення кредиту і відсотків по кредиту, не зазначені періоди, за які нараховані відсотки.

Крім того, неможливо дослідити питання припинення поруки у зв'язку зі спливом шестимісячного терміну, оскільки час подання першої вимоги банком нічим не підтверджений.

Слід підкреслити, що ОСОБА_3 заперечує факт підписання договору поруки.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, з підстав, викладених у ній.

Інші учасники справи та їх представники в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток-повідомлень рекомендованою кореспонденцією у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_3, який з'явився в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції в ході судового розгляду, 25 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №2622/0908/71-103, згідно умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти як кредит в сумі 63 000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1 (а.с.5-9).

Згідно умов договору повернення суми кредиту, відсотків, неустойки та інших платежів позичальник зобов'язалась повертати Банку в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Так, ОСОБА_4не здійснила у повному обсязі платежів, порушивши умови кредитного договору, не повертала платежі з погашення суми кредиту та нарахованих відсотків.

Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов кредитного договору за порушення умов договору за порушення строків повернення кредиту та відсотків по ньому позичальник зобов'язувалась сплатити банку пеню.

Крім того, в якості забезпечення виконання позичальником її зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, комісії, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених кредитним договором, між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки №2622/0908/71-103-Р-1, відповідно до умов якого та відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України ОСОБА_3 поручилася солідарно та в повному обсязі відповідати перед Банком за неналежне виконання ОСОБА_4взятих на себе зобов'язань, що витікають з умов кредитного договору.

Також, судом першої інстанції встановлено, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» булоукладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Крім того,15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором(а.с.23-30).

Так, відповідно до вказаних угод відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №2622/0908/71-103 від 25вересня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та позичальником.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу позичальника та поручителя була направлена Банком 28 травня 2015 року вимога про необхідність сплатити прострочену заборгованість, разом з тим, останні вимогу не виконали, розрахунки не провели.

Як встановив суд першої інстанції, відповідачі, виходячи з умов кредитного договору та договору поруки, малиперед позивачем заборгованість станом на 25 травня 2015 року: за кредитом в розмірі 479034, 49 доларів США, що по курсу НБУ становить 998 157 грн. 98 коп., за відсотками-2197, 94 доларів США, що по курсу НБУ становить 45 798 грн. 15 коп., пеню в розмірі 166, 64 доларів США, що по курсу НБУ становить 3 472 грн. 25 коп., а всього 1 047 428, 38 грн. (а.с.5-35).

Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачі не виконують договірні зобов'язання, є підстави для стягнення з останніх на користь Банку заборгованості виходячи з розрахунків, наданих позивачем.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вищезазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або у повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-яких з них окремо.

Так, згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання-це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи зі змісту ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки (пені) може бути зменшено рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи.

Так, ПАТ «Альфа-Банк» просив стягнути з відповідачів солідарно пеню в розмірі 166, 64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 3 472, 25 грн., що є правом позивача.

Отже, враховуючи, що відповідачі дійсно не виконували належним чином договірні зобов'язання, суд першої інстанції вирішував спір на підставі доказів, наданих позивачем та які містяться в матеріалах даної справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, судом першої інстанції вірно вирішено питання про стягнення судових витрат.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та пояснив, зокрема, що позивачем не додано належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_4 кредитних коштів, та у разі їх отримання - не надано доказів, в якій валюті.

Разом з тим, такі доводи скаржника є необґрунтованими, оскільки особисто ОСОБА_6 ні в заяві про перегляд заочного рішення, ні в апеляційній скарзі не оспорювала факту отримання кредитних коштів, а представником ОСОБА_3 кредитний договір не укладався, не підписувався, у зв'язку з чим останній не може стверджувати наведених обставин. Належних доказів таким доводам - не надано. Крім того, ОСОБА_2 пояснив, що йому взагалі невідомо ті обставини, чи погашала ОСОБА_4 кредит; після отримання кредиту відповідачі припинили спілкуватись.

Розрахунок суми заборгованості, наданий позивачем у суді першої інстанції, який скаржник вважає неналежним доказом, містить інформацію щодо розрахунку заборгованості, розміри погашення кредиту та відсотків, із зазначенням відповідних періодів, у зв'язку з чим доводи щодо неналежного розрахунку заборгованості також відхиляються колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги не випливають на правильність та законність висновків суду першої інстанції, а тому відхиляються колегією суддів.

Таким чином, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києвавід 29 вересня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 січня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: О.В. Шахова

Я.В.Головачов