АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/496/18 Справа № 200/688/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Литвиненко І. Ю. Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ПАТ «Банк Кредит Дніпро» звернулось до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі кредитного договору НОМЕР_1-VIP від 15 серпня 2013 року, ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді овердрафту з лімітом у сумі 200000,00 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном повернення, що відповідає строку дії картки - до 31 липня 2014 року. Внаслідок неналежного виконання відповідачем кредитних зобов'язань, станом на 19 грудня 2014 року утворилася заборгованість у сумі 289457,16 грн.

У зв'язку з чим, ПАТ «Банк Кредит Дніпро» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором НОМЕР_1-VIP від 15 серпня 2013 року в розмірі 289457,16 грн. та судові витрати в розмірі 2894,58 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором про надання овердарфту НОМЕР_1-VIP від 15 серпня 2013 року, яка склалася станом на 19 грудня 2014 року у сумі 289457,16 грн., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 197759,92 грн.; пені за несвоєчасне погашення часток кредиту у сумі 11074,56 грн.; відсотків за користування кредитними коштами у сумі 56432,36 грн.; пені за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків у сумі 2295,23 грн., інфляційних втрат за користування кредитними коштами у сумі 15820,79 грн.; 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту у сумі 2275,59 грн.; інфляційних втрат за нарахованими відсотками - 3318,58 грн. та 3% річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 480,13 грн.

Також, з ОСОБА_2 на користь позивача було стягнуто судові витрати в розмірі 2894,58 грн.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити ПАТ «Банк Кредит Дніпро» у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 15 серпня 2013 року ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір про надання овердарфту НОМЕР_1-VIP, згідно до умов якого останньому було надано кредит у сумі 200000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Положеннями ст. ст. 526, 610 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 13 жовтня 2014 року, за вказаним кредитним договором утворилася заборгованість у сумі 289457,16 грн. з яких:

- заборгованість за кредитом - 197759,92 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення часток кредиту - 11074,56 грн.;

- відсотки за користування кредитними коштами - 56432,36 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків - 2295,23 грн.;

- інфляція заборгованості за користування кредитними коштами - 15820,79 грн.;

- 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту у сумі 2275,59 грн.;

- сума інфляції заборгованості за нарахованими відсотками - 3318,58 грн.;

- 3% річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків за користування кредитом -480,13 грн.

Згідно ст. ст. 623, 625 ЦК України, боржник, що порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Банк Кредит Дніпро» суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України та виходив із того, що ОСОБА_2 належним чином не виконує свої кредитні зобов'язання, то право позивача на повернення його власності - кредитних коштів, відсотків, нарахованих за час користування ним та комісії за обслуговування кредиту, у встановлені у договорі строки, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а, також, на неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

Зокрема, апелянт посилається на відсутність документів, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, її фактичний розмір та факт видачі кредиту.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до позовної заяви було надано розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором НОМЕР_1-VIP від 15 серпня 2013 року із відображенням всіх її складових.

Даний розрахунок належними, допустимими та достовірними доказами у відповідності до ст. ст. 76 - 80 ЦПК України відповідачем не спростований.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова