АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач у суді апеляційної інстанції -
№ 22-ц/796/517/2018 БорисоваО.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року місто Київ

справа № 761/45560/16-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

секретар - Волошин В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Українського об'єднання по переробці нафти «Укрнафтохімпереробка» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня 2017 року ухваленого під головуванням судді Маліновської В.М. у справі за позовом ОСОБА_3 до Українського об'єднання по переробці нафти «Укрнафтохімпереробка», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до УОПН «Укрнафтохімпереробка», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 30.06.2016 року на а/д Брест-Литовське шосе в бік міста Києва відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Hyundai Santa Fe DM» державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та «Skoda Octavia 1/8 SLX» державний номерний знак НОМЕР_2, що належить УОПН «Укрнафтохімпереробка»під керуванням ОСОБА_4, в результаті якої вказані транспортні засоби отримали значні механічні пошкодження.

Вказана ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 п.п.1.5., 1.3.б, 10.1., 10.4. ПДР України.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 02.08.2016 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно акту виконаних робіт №ЕНЗ 00007512, складеного ТОВ «Едем-Авто», вартість відновлювального ремонту автомобіля «HyundaiSanta Fe DM» державний номерний знак НОМЕР_1 складає 327439,62 грн.

29.11.2016 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» здійснило виплату позивачу страхового відшкодування за полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 9061738 у розмірі 50000 грн.

Проте, вказана сума є меншою, ніж розмір завданих їй збитків, а тому вважає, що різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 277439,62 грн. має бути стягнута з УОПН «Укрнафтохімпереробка».

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з УОПН «Укрнафтохімпереробка» на користь ОСОБА_3 суму матеріального збитку в розмірі 277439,62 грн. та судові витрати у сумі 2774,40 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22.11.2017 року заяву відповідача УОПН «Укрнафтохімпереробка» про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07.03.2017 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач УОПН «Укрнафтохімпереробка» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просив рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07.03.2017 року скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував,що відповідач не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості подати суду заперечення проти позовних вимог.

Вказував, що УОПН «Укрнафтохімпереробка» вважає завищеною суму матеріального збитку, яку просить стягнути позивач, а тому просив призначити по справі автотоварознавчу експертизу, однак суд неправомірно відмовив в призначенні даної експертизи.

Зазначав, що суд при ухваленні рішення належним чином не з'ясував причинного зв'язку між діями третьої особи, яка керувала автомобілем, що належить відповідачу та спричиненням матеріальної шкоди, завданої позивачу.

Апелянт посилався на те, що в оскаржуваному рішенні відсутні мотиви відхилення судом клопотання відповідача про залучення до участі в справі третьої особи ОСОБА_5

Також, зазначав, що судом не було взято до уваги постанову Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28.03.2017 року, якою було визнано протиправними дії інспектора роти №8 батальйону №1 УПП міста Києва департаменту патрульної поліції НП України лейтенанта поліції Шульги Є.Г. щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2№216950 від 20.06.2016 року відносно ОСОБА_4 за вчинення правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та визнано протиправними дії поліцейського управління ПП міста Києва департаменту патрульної поліції НП України старшого сержанта поліції Лебедя Л.П. щодо складання схеми ДТП до проколу про адміністративне правопорушення серії АП2№216950 від 20.06.2016 року.

Посилався на те, що матеріали справи не містять доказів щодо сплати судового збору позивачем, а у наявній у матеріалах справи квитанції про сплату судового збору зазначена інша особа.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача УОПН «Укрнафтохімпереробка» - ОСОБА_4, який одночасно є третьою особою, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представники позивача проти апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що автомобіль «Hyundai Santa Fe DM», державний номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Автомобіль «Skoda Octavia 1/8 SLX, державний номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності УОПН «Укрнафтохімпереробка», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

30.06.2016 року на а/д Брест-Литовське шосе в напрямку руху міста Києва відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Hyundai Santa Fe DM», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та «Skoda Octavia 1/8 SLX, державний номерний знак НОМЕР_2, що належить УОПН «Укрнафтохімпереробка» під керуванням ОСОБА_4

В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 02.08.2016 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Частиною 1 ст.1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

Дорожньо-транспортну пригоду 20.06.2016 року було вчинено ОСОБА_4 під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків з УОПН «Укрнафтохімпереробка».

Отже, УОПН «Укрнафтохімпереробка» є належним відповідачем по справі, а відтак відповідальність за завдання шкоди позивачу має бути покладена саме на останнього.

Згідно Акту виконаних робіт №ЕНЗ 00007512, складеного ТОВ «Едем-Авто», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Santa Fe DM» державний номерний знак НОМЕР_1, складає 327439,62 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Skoda Octavia 1.8 SLX» державний номерний знак НОМЕР_1, що належить відповідачу, на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на підставі полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ №9061738.

Згідно звіту №383 від 16.11.2016 року, який було здійснено ТОВ «Відділ експертної оцінки» на замовлення страхової компанії ПрАТ «СК «Альфа Страхування» матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «HyundaiSanta Fe DM» державний номерний знак НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП без врахування ВТВ становить 329170,84 грн., витяг з якого страхова компанія надала позивачу листом від 03.03.2017 року.

ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було здійснено розрахунок страхового відшкодування до страхового акту №1021.609.16.01.01, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Santa Fe DM» становить 329170,84 грн.

29.11.2016 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» здійснило виплату позивачу страхового відшкодування за вказаним полісом в розмірі 50000 грн. на підставі страхового акту №1021.609.16.01.01 від 22.11.2016 року.

Крім того, відповідно до Звіту №422 про оцінку автомобіля «Hyundai Santa Fe DM» державний номерний знак НОМЕР_1, складеного 16.11.2016 року ТОВ «ЕКЛІС» на замовлення ОСОБА_5, матеріальний збиток, завданий власникові «Hyundai Santa Fe DM» державний номерний знак НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 355407,53 грн., в тому числі величина втрати товарної вартості складає 26236,69 грн.

До Звіту №422 від 16.11.2016 року додано ремонтну калькуляцію №422/2016 від 16.11.2016 року, аркуш перевірки даних №422/2016 від 16.11.2016 року, протокол огляду транспортного засобу №422 від 14.07.2016 року, протокол огляду транспортного засобу від 14.07.2016 року, фотододатки, копія телеграми на адресу ОСОБА_4 з повідомленням про проведення огляду транспортного засобу, яка була отримана останнім 06.07.2016 року.

Станом на час розгляду справи автомобіль «HyundaiSanta Fe DM» державний номерний знак НОМЕР_1 вже був відремонтований, що підтверджується Актом виконаних робіт №ЕН300007512 ТОВ «Едем-Авто», згідно якого вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, яка була сплачена позивачем склала 327439,62 грн.

Як вбачається з викладеного, сума матеріального збитку, яка встановлена у Звітах №383 та №422 більша за суму, зазначену у Акті виконаних робіт № ЕН300007512 ТОВ «Едем-Авто» та яка сплачена позивачем за проведення відновлювального ремонту.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 ставила питання про стягнення із УОПН «Укрнафтохімпереробка» різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту її автомобіля.

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Отже, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача 277439,62 грн. (327439,62 грн. - вартість відновлювального ремонту - 50000 грн., які виплачені страховою компанією = 277439,62 грн.) на відшкодування завданої шкоди (збитків) позивачу, оскільки автомобіль було відремонтовано ОСОБА_3 за її рахунок.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом неправомірно відхилено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи для визначення суми матеріального збитку, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні заяви УОПН «Укрнафтохімпереробка» про забезпечення доказів.

Також, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 належним чином був повідомлений про проведення огляду автомобіля «HyundaiSanta Fe DM» державний номерний знак НОМЕР_1, про що свідчить телеграма, яка була отримана останнім 06.07.2016 року, однак він на огляд не з'явився.

Крім того, проведення експертизи на час розгляду справи було недоцільне, оскільки автомобіль «Hyundai Santa Fe DM» державнийномерний знак НОМЕР_1 був вже відремонтований та позивачем заявлялися вимоги про відшкодування шкоди, виходячи з фактичної вартості виконаних робіт необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля.

Щодо доводів апелянта про те, що він був позбавлений можливості подати суду заперечення проти доводів і міркувань представника позивача щодо недоцільності призначення автотоварознавчої експертизи колегія суддів вважає необхідним зазначити, що апелянт при розгляді справи в суді апеляційної інстанції будь-яких заперечень проти доводів представників позивача не надав, як і не надав їх при розгляді заяви про перегляд заочного рішення в суді першої інстанції.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач був обізнаний про розгляд справи у суді першої інстанції про що свідчить зворотнє повідомлення від 27.01.2017 року, в судове засідання призначене на 07.02.2017 року не з'явився, при цьому подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи та заяву про забезпечення доказів.

А тому, доводи апелянта про не повідомлення його про час та місце розгляду справи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Щодо доводів апеляційної скарги про не встановлення причинно-наслідкового зв'язку між діями третьої особи, яка керувала транспортним засобом при ДТП та спричиненою шкодою, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП встановлена постановою Святошинського районного суду міста Києва від 02.08.2016 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 26.09.2016 року.

Вказаною постановою було встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 п.п.1.5, 1.3.б, 10.1, 10.4. ПДР України, що призвело до пошкодження автомобіля, який належить позивачу.

Посилання апелянта на постанову Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28.03.2017 року, якою було визнано протиправними дії інспектора роти №8 батальйону №1 УПП міста Києва департаменту патрульної поліції НП України лейтенанта поліції Шульги Є.Г. щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2№216950 від 20.06.2016 року відносно ОСОБА_4 за вчинення правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та визнано протиправними дії поліцейського управління ПП міста Києва департаменту патрульної поліції НП України старшого сержанта поліції ЛебедяЛ.П. щодо складання схеми ДТП до проколу про адміністративне правопорушення серії АП2№216950 від 20.06.2016 року колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції при перегляді постанови Святошинського районного суду міста Києва від 02.08.2016 року перевіряв законність оскаржуваної постанови та відхилив апеляційну скаргу з доповненнями адвоката ОлексієнкоТ.В., що діяла в інтересах ОСОБА_4, а постанову Святошинського районного суду міста Києва від 02.08.2016 року залишив без змін.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що постанова Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28.03.2017 року постановлена після ухвалення рішення Шевченківським районним судом міста Києва від 07.03.2017 року, при цьому у суді першої інстанції відповідач не подавав заперечень щодо невизнання вини третьої особи у вчиненні ДТП.

Доводи апелянта щодо відсутності у матеріалах справи доказів сплати судового збору саме позивачем, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки у матеріалах справи міститься квитанція про сплату судового збору, в якій зазначено прізвище позивача та її ідентифікаційний номер.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність мотивів відхилення судом клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_5 слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ЦПК України (яка діяла на момент розгляду справи) треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі в справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Оскільки оскаржуване рішення не впливає на права та обов'язки ОСОБА_5, так як власником транспортного засобу «Hyundai Santa Fe DM» державний номерний знак НОМЕР_1 є позивач ОСОБА_3, то суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для залучення ОСОБА_5 до участі у справі.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що рішення ухвалено з неповним з'ясуванням обставин, обставин, що мають значення для справи колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України в редакції кодексу 2004 року про їх належність та допустимість.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді апелянт не надав доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну відповідача Українського об'єднання по переробці нафти «Укрнафтохімпереробка» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 січня 2018 року.

Головуючий

Судді