Справа № 185/1722/16-ц
Провадження № 2/185/45/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2018 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Гаврилова В.А.
при секретарі Чичман І.В.,
розглянувши у приміщенні суду в місті Павлограді цивільну справу № 185/1722/16ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Відділ Держгеокадастру у місті Павлограді Дніпропетровської області, про визнання недійсним державного акта на землю,-
Позивачі звернулись до суду з позовом, яким просять суд визнати недійсним державні акти серії ЯД №752836, ЯЗ № 313946 на право власності на земельні ділянки площею 0,0676га та 0,0676 га, які розташовані за адресою: місто Павлоград, вулиця Гірняцька 62, та визнати недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок за індексними номерами № 1423, № 21297781.
Мотивували заяву тим, що вони є спільними власниками по ? частині домоволодіння № 279, розташованого в місті Павлограді по вулиці Куйбишева. Земельна ділянка, на якій розташований будинок межує з земельною ділянкою розташованою за адресою: місто Павлоград, вулиця Гірняцька 62. У 2015 році позивачі почали приватизувати свою земельну ділянку, отримали дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам для обслуговування житлового будинку та передачу їх у власність на підставі рішення № 1760-56/VI 56 сесії VI скликання Павлоградської міської ради. Під час відведення земельної ділянки було виявлено, що суміжна ділянка по вул. Гірняцькій 62 була приватизована ОСОБА_3 з порушення норм законодавства, а саме: не було погоджено межі. В подальшому громадянин ОСОБА_3 продав земельну ділянку ОСОБА_5
Позивачі в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили суд розглянути справу у їх відсутність.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про день час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.
За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку.
Суд, дослідивши докази, приходить до наступного.
Позивач ОСОБА_1 є власником ? частини домоволодіння № 279 по вул. Куйбишева в місті Павлограді, розташованому на земельній ділянці площею 910 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 лютого 1984 року виданого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою за № 476./а.с.7/.
Позивач ОСОБА_2 є власником ? частини домоволодіння № 279 по вул. Куйбишева в місті Павлограді, розташованому на земельній ділянці площею 900 кв.м., на підставі договору дарування від 21 листопада 1987 року виданого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою за № 2-2999./а.с.8-10/.
У 2015 році позивачі почали приватизувати свою земельну ділянку, отримали дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам для обслуговування житлового будинку та передачу їх у власність на підставі рішення № 1760-56/VI 56 сесії VI скликання Павлоградської міської ради. /а.с.16/.
Під час виготовлення проекту землеустрою для відведення позивачам земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та передачу її у власність було виявлено, що суміжна з позивачами ділянка (м. Павлоград, вул. Гірняцька 62) була приватизована ОСОБА_3 з порушенням, а саме: з позивачами не було погоджено межі земельної ділянки, що підтверджується актом встановлення та погодження меж земельної ділянки, що передається у власність від 06 липня 2007 року. /а.с.12/.
Копією державного акту на право власності на земельну ділянку встановлено, що власником земельної ділянки площею 0,0676 га, розташованої за адресою: вулиця Горняцька 62, місто Павлоград, Дніпропетровська область є ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 08 липня 2008 року за № 1423. /а.с.39/
Повідомленням Відділу Держгеокадастру у місті Павлограді Дніпропетровської області було встановлено, що 14 травня 2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку за адресою м. Павлоград, вул. Гірняцька 62 було зареєстровано за ОСОБА_5. /а.с.38/
Відповідно до ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року судовим експертом ОСОБА_8 було зроблено судово будівельно-технічну експертизу, відповідно до висновків якої було встановлено, що фактична площа земельної ділянки за адресою: м. Павлоград, вул. Яворницького Дмитра (Куйбишева) № 279 згідно наданої геодезичної зйомки за фактичними межами складає 896 м.кв., земельна ділянка, за адресою: м. Павлоград, вул. Яворницького Дмитра (Куйбишева) № 279 виділена для обслуговування житлового будинку, згідно генерального плану становить 910 м.кв.
Згідно до ч.ч. 1, 5 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом.
Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
У відповідності до п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно зі частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до частин 1, 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу; громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_9 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_9 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст.183 ЗК України завданням землеустрою є, зокрема, встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.
Згідно приписів ст.184 ЗК України землеустрій передбачає: встановлення (відновлення) на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, землеволодінь і землекористувань; складання проектів відведення земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею; проведення топографо-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань земель.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до статті 125 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності та право постійного користування на
земельну ділянку виникає після одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною ділянкою, та його державної
реєстрації. За ст. 126 ЗК України таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до змісту частин 1, 3, 4 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ч.1 ст. 155 ЗК України підставою для визнання державного акту на землю недійсним є порушення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування права іншої особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до п. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до п. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Таким чином ст. 21 ЦК України може бути застосована і до відносин з визнання незаконним та скасування державного акту.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Згідно висновку Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеного в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-57цс13, яке відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, визначено, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.
Викладене приводить суд до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення. якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Гаврилов.