КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4222/17
Провадження № 2/488/693/18 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.02.2018 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання - Коваль А.А.,

за участю позивача - ОСОБА_3,

за участю представника позивача - ОСОБА_4,

за участю відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в спільному майні подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

14.11.2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся з позовної заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідача ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину квартири спільного майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з відповідачем ОСОБА_5, він перебував в шлюбі, який було зареєстровано 09.08.1997 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 305. Шлюб було розірвано рішенням за № 2-2702/2010 року Корабельного районного суду м. Миколаєва, яке набуло законної сили 05.01.2011 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з відповідачем.

За час шлюбу сторони по справі придбали квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказане майно, тобто квартира була придбана сторонами на спільні кошти подружжя та за кошти отримані позивачем від продажу особистої власності - однокімнатної квартири, яка знаходилася за адресою: АДРЕСА_2.

Після розірвання шлюбу відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_5, а позивач залишився проживати в спірній квартирі, проте між сторонами на теперішній час не досягнуто домовленості щодо розподілу сумісно нажитого майна - квартири. Саме на цій підставі позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач та його представник, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили факти наведені в позові, просили про задоволення позову. Додатково позивач пояснив, що будучи в шлюбі з відповідачем, при покупці квартири, не замислювався про розірвання шлюбу, а тому не заперечував проти оформлення спірної квартири на відповідача. Також додав, що ініціатором розірвання шлюбу була саме відповідач, яка за особистим бажанням покинула спірну квартиру.

Відповідач в судовому засіданні не заперечувала, що квартира була придбана на сумісні кошти подружжя та особисті кошти позивача з продажу квартири, яка належала йому на праві власності, однак заперечувала проти задоволення позову про визнання права власності на 1/2 частину квартири в спільному майні подружжя, посилаючись на те, що позивач відмовляється відразу сплатити їй усю вартість її частки квартири.

Суд, заслухавши сторін по справі, дослідивши письмові докази, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що з відповідачем за позовом ОСОБА_5 (уродженою ОСОБА_5), позивач ОСОБА_3 перебував в шлюбі, який був зареєстровано 09.08.1997 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 305. Шлюб було розірвано на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва за № 2-2702/2010 року, яке набуло законної сили 05.01.2011 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з відповідачем по справі.

За час шлюбу сторони по справі придбали квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказане майно, тобто квартира була придбана сторонами на спільні кошти подружжя та за кошти отримані позивачем від продажу особистої власності - однокімнатної квартири, яка знаходилася за адресою: АДРЕСА_2.

Після розірвання шлюбу відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_5, а позивач залишився проживати в спірній квартирі, проте між сторонами на теперішній час не досягнуто домовленості щодо розподілу сумісно нажитого майна - квартири.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами по справі на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Кзленок С.І., реєстровий № 469, в подальшому зареєстрованого 23.03.2000 року в Миколаївському БТІ за реєстровим № 7025 в реєстровій книзі № 149.

Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу власником квартири є відповідач по справі ОСОБА_5. Особовий рахунок на квартиру відкритий на ім"я відповідача. Проте оплату усіх комунальних платежів та поточний ремонт спірної квартири здійснює позивач, що і було підтверджено в судовому засіданні та не заперечувалося відповідачем.

Відповідно до довідки КП ДЄЗ "Корабел" м. Миколаєва № 3010 від 24.10.2017 року в спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані з 17.04.2000 року і до теперішнього часу: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6.

Згідно ст. 60 СК України, майно набуте подружжям у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, виховання дітей, хвороба чи інш.) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 61 СК України вбачається, що об"єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 " Про приктику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та розподілу спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя можуть вважатися: квартири, житлові та садові будинки, земельні ділянки та інш.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що домовленості між сторонами не досягнуто.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що шлюбний договір між сторонами не укладався.

Також з ч. 3 статті 368 ЦК України вбачається, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Таким чином, суд вважає доведеною та обґрунтованою позовну вимогу позивача про поділ майна подружжя в рівних частках.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а доводи відповідача суд не приймає до уваги у зв"язку із безпідставністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК Украни, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Керуючись ст. ст. 10, 19, 263, 264, 265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в спільному майні подружжя, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 29,60 кв.м, жила площа 16,90 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п.15.5 ч. 1 Розділу ХІII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складений 19.03.2018 року.

Суддя Чернявська Я.А.