Провадження № 2/243/198/2018
Справа № 243/9110/17
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину, -

В С Т А Н О В И В :

13 жовтня 2017 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті її матері - ОСОБА_3, залишилося спадкове майно, до якого увійшов недобудований житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 на присадибній земельній ділянці фонду присадибних земель Мирнинської сільської Ради. Спадкоємцями за законом на вказане майно є позивачка, її сестра - ОСОБА_2, та їх брат - ОСОБА_5

У встановлений законом шестимісячний місячний строк, позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Брат ОСОБА_5 відмовився від спадщини, подавши про це відповідну заяву. Сестра - ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини, або відмову від неї, не подавала.

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою спадкового майна, в АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина 5 ст. 1224 ЦК України передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтві був у безпорадному стані.

Не дивлячись на те, що відповідачка ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою спадкового майна в селищі Мирному, вона фактично з 1999 року за вказаною адресою не проживала, а мешкала в селі Краснопілля Слов'янського району Донецької області, де проживає і по теперішній час. Незважаючи на те, що їх мати ОСОБА_3 в останні декілька років тяжко хворіла, відповідачка не надавала їй жодної допомоги, не відвідувала її, а коли мати померла, то і в її похованні участі вона не приймала, тобто умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік та тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані. Всі клопоти по догляду за матір'ю лягли на позивачку. Позивачка неодноразово зверталася до сестри з проханням надати допомогу в догляді за матір'ю, однак ОСОБА_2 відмовилась надавати будь яку допомогу.

Таким чином, оскільки відповідачка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік та тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявила про відмову від спадщини, позивачка вважає, що ОСОБА_2 можливо усунути від права на спадкування за законом.

Позивачка ОСОБА_1, будучи повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити.

Відповідача ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву в якій розгляд справи просила проводити у її відсутності та проти задоволення позову не заперечувала.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Згідно із свідоцтвом про смерть серія: НОМЕР_1, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мирне Слов'янського району Донецької області (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про народження серія: НОМЕР_2, позивачка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Слов'янську Донецької області та мала дівоче прізвище ОСОБА_3. Її матір'ю записана ОСОБА_3 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія: НОМЕР_3, 01 травня 1982 року, позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 та здобула таким чином прізвище ОСОБА_3 (а.с. 7).

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23 вересня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 611 (спадкова справа № 293 за 1997 рік), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер: 47482429 від 12 листопада 2015 року, власником недобудованого житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) є ОСОБА_3, що також стверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47482797 від 12 листопада 2015 року, та 47847574 від 18 листопада 2015 року (а.с. 11, 12).

Згідно із довідкою про причину смерті до форми № 106/о № 2 від ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70 років. Причиною смерті стала декомпенсована серцево-судинна недостатність. Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз (а.с. 13).

Згідно із довідкою виконкому Мирненської сільської ради Слов'янського району Донецької області № 01-30/956 від 12 жовтня 2017 року, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована ОСОБА_2, але фактично не мешкає за вказаною адресою з 1999 року (а.с. 15).

Згідно із актом дослідження факту проживання від 13 жовтня 2017 року, ОСОБА_2, дійсно проживала за адресою: АДРЕСА_1, однак фактично, з 1999 року за вказаною адресою не проживає. Спільне господарство з померлою ОСОБА_3 не вела (а.с. 14).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст. ст. 1216,1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Статтями 202,203 СК України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків,які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги,мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив судам, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Крім того, Пленум Верховного Суду України роз'яснив судам, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачка у судове засідання не з'явилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивачки.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 посилається на положення статті 1224 ЦК України та зазначає, що за життя та до моменту своєї смерті ОСОБА_3, через хворобу потребувала сторонньої допомоги, вказану допомогу надавала лише позивачка. Відповідачка не надавала їй жодної допомоги, не відвідувала її, та участі в похованні не приймала, тобто умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік та тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані. Позивачка неодноразово зверталася до сестри з проханням надати допомогу в догляді за матір'ю, однак ОСОБА_2 відмовилась надавати будь яку допомогу.

Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає.

У зв'язку із цим, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Так, відповідач ем ОСОБА_2 на адресу суду було надано письмову заяву, зі змісту якої видно, що остання, позов ОСОБА_1 визнає та не заперечує проти його задоволення.

Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у зв'язку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216-1218,1223,1224, 1258-1259, 1261 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, 259, 263 - 265, 273, ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину - задовольнити.

Усунути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 від права на спадкування за законом після смерті її матері - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Мирне Слов'янського району Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Р.В. Кузнецов