Справа № 372/1673/16-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л.В.
Провадження № 22-ц/780/341/18 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 1 23.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича про визнання дій неправомірними, скасування реєстрації та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням змінених позовних вимог, просив визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 22915191 від 16.07.2015 року про державну реєстрацію права власності на квартиру, загальною площею 39,1, житловою 18,9 кв.м., по АДРЕСА_2, витребувати майно з чужого незаконного володіння, а саме квартиру загальною площею 39,1 кв.м., житловою 18,9 кв.м., по АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник відповідача заявив про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання неправомірними дій приватного нотаріуса КМНО Суперфіна Б.М. щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, та про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 22915191 від 16.07.2015 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2, яке обґрунтовував тим, що дії нотаріуса при здійсненні державної реєстрації віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції 2004 року), оскільки спір, що виник між сторонами не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Вказував на те, що спірні правовідносини пов'язані з виконанням саме цивільно-правової угоди - кредитного договору та договору іпотеки, а не у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владний управлінських функцій.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції 2004 року), суд першої інстанції виходив з того, що приватний нотаріус Суперфін Б.М. під час здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, діяв виключно як державний реєстратор, тобто без вчинення нотаріальної дії, а тому позовні вимоги до приватного нотаріуса Суперфін Б.М. як спеціального суб'єкта, на якого покладено функцій державного реєстратора, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак, з такими висновками колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України в редакції 2004 року).

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України (в редакції 2004 року), - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини другої цієї ж статті у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст. 15 ЦПК України (в редакції 2004 року): суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

При цьому, згідно зі ст. 2 КАС України (в редакції 2004 року) завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (далі - суб'єкт владних повноважень), шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 3 КАС України (в редакції 2005 року) в п.1 дає визначення терміну "справа адміністративної юрисдикції", якою визнається публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 17 КАС України (в редакції 2005 року), юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за ознаками, наведеними в ч. 1 ст. 17 КАС України, зокрема, на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України (п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

З огляду на це, неправильним є формальне застосування п.5 ч.2 ст.17 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що до суду звертається суб'єкт владних повноважень, як позивач.

Таким чином, аналіз ст.15 ЦПК України (в редакції 2004 року) та ст.17 КАС України (в редакції 2005 року) дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Установлено, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Отже, спір виник із цивільних правовідносин і справа за правилами ст. 15 ЦПК України (в редакції 2004 року) підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

До того ж враховуючи те, що у даній справі, спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, то даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 14 червня 2016 року (справа № 826/4858/15).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок судді щодо закриття провадження у справі є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, а тому ухвала судді підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року скасувати, передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: