Справа № 177/1064/16-ц
Провадження № 2/177/42/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 липня 2018 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Коваль Н.В.

секретаря судового засідання Зборівської І.С.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Публічне акціонерне товариство «АТ ОСОБА_5 Аваль» про розподіл спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив суд, розділити набуте в шлюбі майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 41,46 кв.м., житловою площею 31,36 кв.м., яка розташована на першому поверсі двоповерхового житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с.Новопілля, вул.Садова, 16/1, визнавши за позивачем право власності на ? зазначеної квартири. Також просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 14.10.2006 по 29.07.2014 позивач та відповідач перебували в законному шлюбі.

В період перебування в шлюбі сторони придбали квартиру, право власності на яку зареєстровано на відповідача. Після розірвання шлюбу відповідач звернулася до суду із позовом про визнання позивача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с.Новопілля, вул.Садова, 16/1, після чого позивач був вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом.

Присутній в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Присутня в судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 119,121, 127, 135, 146).

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 14.10.2006 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.07.2014 (а.с. 5).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.03.2008 (а.с.6), ОСОБА_4, за згодою чоловіка ОСОБА_3, придбала у ОСОБА_6 двокімнатну квартиру загальною площею 41,46 м2., в тому числі жилою площею 31.36 м2., яка розташована на першому поверсі двохповерхового, житлового будинку, що знаходиться в с. Новопілля Криворізького району Дніпропетровської області по вул. Садовій, 16/1.

Із заяви ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_6, видно, що він отримав від ОСОБА_4, повний розрахунок готівкою в сумі 60000,00 гривень, в підтвердження виконання зобовязань за договором купівлі продажу від 18.03.2008 (а.с.63).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, право власності на нерухоме майно, а саме квартиру розташовану в с. Новопілля Криворізького району Дніпропетровської області по вул. Садовій, 16/1, зареєстровано на ОСОБА_4 (а.с.16-17), із накладеною забороною відчуження на підставі Договору іпотеки від 18.03.2008 (а.с. 34-37). Зазначені відомості також підтверджуються довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 15.07.2016 (а.с.26).

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 ОСОБА_8 кодексу України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

ОСОБА_8 кодексу України у статтях 57 та 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості ОСОБА_8 кодекс України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 ОСОБА_8 кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 цього Кодексу.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Проте належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

Отже для правильного застосування ст.60 ОСОБА_8 кодексу України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити факт наявності спільних доходів сімї, за які було придбано спірне нерухоме майно, їх розмір та походження.

Судом встановлено, що відповідно до довідки про доходи (а.с.66), ОСОБА_4 за період часу з січня 2016 по червень 2016, отримала дохід в загальному розмірі 21661,69 гривень.

Відповідно до довідки про доходи (а.с.151), ОСОБА_3 за період часу з жовтня 2012 по березень 2013, отримав дохід в загальному розмірі 7385,27 гривень.

Крім того, станом з січня 2016 по вересень 2017, позивач має заборгованість по аліментам на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в загальному розмірі 7039,79 гривень, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КИ № 174122 (а.с.65) та довідкою про заборгованість по аліментам від 25.09.2017 (а.с.112).

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що батько відповідача, ОСОБА_10, 18.03.2008, тобто в день оформлення договору купівлі продажу та договору іпотеки, отримав в банку кредитні кошти в розмірі 14800,00 гривень, які надав відповідачу ОСОБА_4, на погашення договору іпотеки, який вона оформила з метою купівлі квартири, зазначені відомості підтверджуються додатком до кредитного договору (а.с.61) та квитанціями про сплату заборгованості (а.с.152-167). Станом на 05.05.2011, ОСОБА_10, виконав зобовязання по кредитному договору в повному обсязі (а.с.60) тоді, як позивач ухилявся від утримання сімї, що стало підставою для розірвання шлюбу.

Відповідно до квитанцій про сплату кредитних коштів, ОСОБА_4, в повному обсязі виконала свої зобовязання за договором іпотеки від 18.03.2008 (167-170), що також підтверджується довідкою АТ «ОСОБА_5 Аваль» (а.с. 111), про відсутність у позичальника ОСОБА_4 заборгованості та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (а.с.147,148).

Представник позивача в судовому засіданні не зміг пояснити, яку конкретно суму позивач надав при купівлі - продажу квартири, заначивши, що він приймав участь у погашенні кредитного зобовязання це приблизно половина від отриманого доходу. Крім того, сторона позивача не заперечує наявності заборгованості по аліментам, в звязку з скрутним матеріальним становищем.

Відповідно до довідки про доходи позивач з жовтня 2012 по березень 2013, отримав дохід в сумі 7385,27 гривень, половина від якого складає 3692,63 гривні, після укладення договору купівлі продажу квартири, посвідченого 18.03.2008 року, який в свою чергу укладений в інтересах сімї за згодою позивача.

До укладення шлюбу та після укладення до жовтня 2011 року та з березня 2013 року по день розірвання шлюбу, позивач не мав самостійного доходу. Поважність причин суду не навів.

Відповідно до рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2014 року, спору про поділ майна не існувало.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, адже розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Виходячи з норм ст. ст. 57, 61, 70 СК України спільною сумісною власністю чоловіка і дружини є виключно частка нерухомості, кредит за яку був сплачений подружжям за час перебування у шлюбі. Частка нерухомості, кредит за яку був сплачений після розлучення за рахунок особистих коштів, є приватною власністю і не підлягає розподілу з іншою стороною.

Наведені письмові докази свідчать проте те що позивачем ОСОБА_3, фактично не доведена спільна участь з відповідачем у виплаті коштів за набуте в шлюбі майно, тобто судом не встановлено того, факту, що джерелом набуття оспорюваної квартири є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 3-7, 10-13, 18, 11, 76-83, 95, 133, 141, 174, 213, 228, 229, 258, 259 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Публічне акціонерне товариство «АТ ОСОБА_5 Аваль» про розподіл спільного майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 25.07.2018.

Суддя: