Справа №591/5366/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/22/18 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2017 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 жовтня 2016 року позивач ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого в подальшому стало ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № МL-C00/148/2006, згідно з яким банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 59500,000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним кредитним договором між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого в подальшому стало ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 25 жовтня 2006 року був укладений договір поруки № SR - C00/148/2006, відповідно до якого остання зобов'язалась нести солідарну з ОСОБА_3 відповідальність за виконання в повному обсязі зобов'язань кредитного договору.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором у неї виникла заборгованість, яка станом на 22 вересня 2016 року складала 69 799,15 доларів США, в тому числі: за тілом кредиту в розмірі 50863,53 доларів США та по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 18935,62 доларів США, яку позивач просив стягнути на свою користь солідарно з обох відповідачів.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2017 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № МL-C00/148/2006 від 25 жовтня 2006 року в сумі 69799 доларів 15 центів США, з яких: 50863 долари 53 центи США - заборгованість по тілу кредиту, 18935 доларів 62 центи США - заборгованість за відсотками.

В задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» судові витрати в сумі 27 195 грн. 10 коп.

Вказане рішення суду ПАТ «ОТП Банк» оскаржило в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «ОТП Банк» оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_4

При цьому, посилаючись на неправильне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що умовами кредитного договору було передбачено повернення суми заборгованості окремими строковими самостійними платежами, зокрема пунктом 1.5 кредитного договору визначено, що повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі платежу та не пізніше дати платежу шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено договором (відповідно до встановленого графіку платежів до кредитного договору). Дана обставина суттєво впливає на порядок відповідальності поручителя за невиконання боржником своїх зобов'язань, визначених окремими строковими платежами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ПАТ «ОТП Банк» - Чернишенка Д.В. про задоволення апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 жовтня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого в подальшому стало ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № МL-C00/148/2006 (а.с. 6-9). Згідно вказаного договору ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 59 500,00 доларів США. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісячно сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом. Остаточне повернення кредиту має бути здійснено 25 жовтня 2031 року. Однак, свої зобов'язання по кредитному договору не виконує, заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом в обсязі, передбаченому договором, не погашає. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором з ОСОБА_4 було укладено договір поруки № МL-C00/148/2006 від 25 жовтня 2006 року (а.с. 21).

26 вересня 2016 року позивачем направлено письмову вимогу на адресу кожного відповідачів про погашення простроченої заборгованості по кредиту та по відсоткам (а.с. 119 - 121).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 22 вересня 2016 року по ній виникла заборгованість у розмірі 69 799,15 доларів США, яка складається з: тіла кредиту - 50 863,53 доларів США та заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 18 935,62 доларів США (а.с. 123).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача щодо належного виконання грошового зобов'язання за кредитним договором порушене з боку відповідача ОСОБА_3, тому воно підлягає захисту, у зв'язку з чим суд стягнув з цього відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 69 799,15 доларів США.

Також відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_4, суд першої інстанції послався на те, що оскільки позивач пред'явив вимогу до поручителя 26 вересня 2016 року, з позовом до поручителя звернувся лише 12 жовтня 2016 року, а останній платіж за кредитним договором був здійснений 25 листопада 2013 року і з цього часу будь - яких вимог до поручителя не пред'являлося, у зв'язку з чим дійшов висновку, що порука є припиненою.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вбачається з кредитного договору та додаткових договорів до нього позичальник з дати підписання цієї угоди (25 жовтня 2006 року) зобов'язується повертати кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів 25 числа кожного календарного місяця строку кредитування (а.с. 6 - 25).

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором (а.с. 21).

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 25 числа кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред'явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Враховуючи зазначене вище, а також обставини справи, зокрема те, що кредитор пред'явив вимоги до поручителя про повне дострокове повернення всієї заборгованості 26 вересня 2016 року, з позовом звернувся 12 жовтня 2016 року, тому на думку колегії суддів та відповідно до графіку платежів до кредитного договору, а це графік до Додаткового кредитного договору № 3 від 26 травня 2014 року (а.с. 19 - 20), поручитель ОСОБА_4 несе відповідальність перед кредитором в межах шести місяців платежів до звернення з позовом до суду, а також в межах платежів, які достроково просить стягнути позивач - тобто з 25 квітня 2016 року по 25 жовтня 2031 року, де заборгованість за тілом кредиту складає 50863,53 доларів США за період з 25 квітня 2016 року по 25 жовтня 2016 року, заборгованість за відсотками за період з 25 квітня 2016 року по 25 вересня 2016 року складає 4227,12 доларів США (704,52 х 6).

Тому рішення суду в частині вирішення позовних вимог до поручителя ОСОБА_4 та розподілу судових витрат підлягає скасуванню згідно вимог ст. 376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову в цій частині.

У зв'язку з частковим задоволенням позову щодо ОСОБА_4, тобто на 78,92 % та апеляційної скарги, розподіл судових витрат згідно вимог ст. 141 ЦПК України необхідно провести наступним чином.

Сплачений позивачем судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає компенсації за рахунок ОСОБА_3 в сумі 17195,10 грн., за рахунок ОСОБА_4 10 000 грн. Сплачений позивачем судовий збір за апеляційний розгляд підлягає компенсації за рахунок ОСОБА_4 в сумі 23608,61 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат скасувати та прийняти в цій частині постанову про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк».

Стягнути з ОСОБА_4, яка є солідарним з ОСОБА_3 боржником в межах стягнення боргу в сумі 55090,65 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № МL-C00/148/2006 від 25 жовтня 2006 року в розмірі 55090,65 доларів США, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 50863,53 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 4227,12 доларів США, яка виникла станом на 22 вересня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 23608 грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 17195 грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 10 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -

Судді -