Справа № 381/2184/17 Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/1689/18 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 47 15.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2018 року м. Київ

Справа № 381/2184/17-ц

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Олійника В.І.,

секретар судового засідання Топольський В.О.

позивачі: ОСОБА_4 (апелянт), ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, Фастівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області, у складі судді Осаулової Н.А., від 01 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 та Фастівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції (далі також ГТУЮ) у Київській області, в якому просили визнати ОСОБА_5, батьком дитини ОСОБА_7 та зобов'язати Фастівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області внести зміни до актового запису про народження дитини.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що з травня 2016 року вони знаходяться у відносинах громадянського шлюбу, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька Домініка, батьком якої Фастівським міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області на підставі актового запису про укладення шлюбу № 155 від 06 липня 2013 року зареєстровано відповідача ОСОБА_6

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2018 року позовні вимоги залишені без задоволення.

Позивач ОСОБА_4 з рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу.

Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким виключити з акту РАЦС Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області запис про батька ОСОБА_6 та у відповідності до ст. 138 СК України, включити відомості про біологічного батька ОСОБА_5 Вважала, що судом не було враховано ч. 1 ст. 129 СК України та докази по справі, які не були належним чином оцінені судом. Зазначала, що суд першої інстанції порушив права дитини, та не залучив до участі у справі орган опіки і піклування.

Відповідачі судове рішення не оскаржили, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, до суду вони не з'явилися, що, відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджало розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено таке.

З 06 липня 2013року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Бобринецького районного суду Кіровоградський області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 15 червня 2017 року ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року про що, Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зроблено відповідний актовий запис за № 238 від 15 червня 2017 року. Батьками дитини у свідоцтві зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_6

22 серпня 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, актовий запис № 249 від 22.08.2017 р. Прізвище дружини - ОСОБА_4.

Згідно ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Окрім того, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. (ч. ч. 1, 2 ст. 138 СК України.)

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позову, районний суд виходив з того, що позивачами не було доведено факту батьківства.

Колегія суддів з цим висновком районного суду погодилася, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (далі також Постанова) особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Під час розгляду справи про встановлення батьківства суд повинен враховувати роз'яснення, викладені в п. 9 Постанови, де зазначено, що у разі, коли ухилення сторони у справі щодо визнання батьківства від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України (2004 року) може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи спір, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази щодо їх належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і обґрунтовано відмовив у задоволені позову.

Всупереч твердженням апелянта в апеляційній скарзі, позивачами, в порушення наведених вимог ЦПК України не доведено перед судом обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч доводам апелянта міськрайонний суд під час вирішення справи обґрунтовано керувався вимогами ст. 109 ЦПК України про те, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

При цьому, доводи апелянта щодо причин ухилення від проведення експертизи уданому конкретному випадку значення, згідно з Законом, не мають.

На підставі наведеного, посилання в апеляційній скарзі на порушення судом вимог Конвенції про права дитини є безпідставним.

Інші доводи апеляційної скарги зводиться до помилкового тлумачення норм права, тому висновків суду не спростовують і не свідчать про порушення судом норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Обґрунтовуючи судове рішення, окрім того, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 1) ч. 1 ст. 374, ст. ст. 268, 375, 367, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2018 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: