Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/462/17

Номер провадження: 2/511/26/18

12 січня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі Ніколас С.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 сільської ради Роздільнянського району Одеської області про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім"єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власності та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого та рухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просила встановити факт її проживання без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки з ОСОБА_10, померлим 14.02.2017 року в період з 2000 року по 14.02.2017 року та визнати спільною сумісною власністю нерухоме майно, яке була придбане ними в період спільного проживання за спільні кошти - приміщення кафе"Чайка", розташоване на 28 км а/д Одеса-Київ ОСОБА_9 сільської ради та оформлене на підставі договору купівлі-продажу на імя ОСОБА_11, після чого визнати за нею право власності на ? частину вказаного нерухомого майна на підставі ст.74 СК України.

14.12.2017 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог в порядку ст.31 ЦПК України в редакції 2004 року, в якій просила, окрім раніше заявленого, визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_11 придбані в період спільного проживання та за спільні кошти - автомобіль TOYOTA FORTUNER, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 та автомобіль УАЗ 425, 1984 року випуску, д/н 096 05 ОК, а також визнати за нею право власності на ? частину вказаних транспортних засобів.(а.с.177)

Ухвалою суду від 18.05.2017 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі в якості відповідача залучено згідно поданого клопотання ОСОБА_3, сина померлого ОСОБА_11, який прийняв спадщину після його смерті.(а.с.39)

Ухвалою суду від 18.05.2017 року по даній справі зупинено провадження до 14.07.2017 року на строк, необхідний для прийняття спадщини усіма спадкоємцями померлого ОСОБА_11Є.(а.с.41)

Ухвалою суду від 17.08.2017 року витребувано спадкову справу №5/2017 від приватного нотаріуса Роздільнянського нотаріального округу ОСОБА_12Й, заведену після смерті ОСОБА_11 з метою визначення кола спадкоємців після його смерті (а.с.46).

Ухвалою суду від 12.09.2017 року до участі у справі в якості відповідачів залучено інших спадкоємців померлого - сина померлого ОСОБА_4 та колишню дружину ОСОБА_8. (а.с.71)

В позові ОСОБА_1 вказувала, що 14.02.2017 року помер ОСОБА_10. В 1990 року вона почала проживати з ОСОБА_11, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу. З 2000 року вони проживали без реєстрації в садовому товаристві «Хаджибей-3» ОСОБА_9 сільської ради Роздільнянського району Одеської області, разом займались підприємницькою діяльністю. За час спільного проживання 02.08.2005 року вони за спільні кошти у спільну сумісну власність придбали кафе «Чайка», що розташоване на 28 км автодороги Одеса-Київ на території ОСОБА_9 сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Окрім того, були придбані ними в період спільного проживання в 2007-2008 роках автомобілі - TOYOTA FORTUNER, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 та автомобіль УАЗ 425, 1984 року випуску, д/н 096 05 ОК, оформлені на імя ОСОБА_11,

Оскільки на момент придбання нерухомого та рухомого майна вона та ОСОБА_11 проживали однією сімєю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, то за нею належить визнати право власності на ? частину вказаного майна, так як воно набуте у спільну сумісну власність в період спільного проживання за спільні кошти.

В судовому засіданні ОСОБА_1Ю та її представник адвокат ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги, суду ОСОБА_1 пояснила, що вона дійсно проживала разом з ОСОБА_11 однією сімєю з 1990 року. Вони були сімєю, любили один одного, коли вони зустрілися їй було 19 років. Вони не оформили свої стосунки лише тому, що ОСОБА_11 передчасно в віці 52 роки помер, в нього було хворе серце, помер він від інфаркту.

Разом почали заробляти спільні кошти, здійснюючи роздрібну торгівлю на ринку «Чайка». Далі все їх спільне життя було оргнізоване біля місця їх спільної роботи - поблизу кафе "Чайка" на 28 кв аЄд Одеса -Київ. В 1990-1994 роках влітку проживали на дачі в Садовому товаристві «Хаджибей-3», який належав батьку ОСОБА_11, а взимку проживали, то на квартирі ОСОБА_11 АДРЕСА_1, то на її квартирі на Французькому бульварі, 41а, кв. 15 м. Одеса. Потім батьківський причал продали, деякий час жили в с.Бурдовка ОСОБА_9 сільської ради. З 2000 року стали проживати на дачі друзів ОСОБА_13 причал №144-145 СТ «Хаджибей -3». Оскільки товариство знаходилось поблизу місця їх роботи на 28 км а/д Одеса Київ, таке проживання їх влаштовувало, так як всі ці обєкти знаходяться за м. Одеса. Вони разом торгували на ринку, а в 2005 році за спільні кошти, які вони складали, купили з аукціону приміщення кафе «Чайка», придбали його за спільно зароблені з 1993 року кошти, а частину коштів яких не вистачало ОСОБА_11 взяв в кредит. Спочатку три роки в кафе вони працювали тільки вдвох, а коли бізнес почав розвиватись, найняли помічників. За час спільного проживання вони разом поховали батьків ОСОБА_11, його бабусю та дідуся, а також прабабусю. Вони підтримували родинні стосунки з рідними сестрами ОСОБА_11, які на даний час проживають в Ізраїлі, в 2011 році вона хрестила племінника ОСОБА_11 ОСОБА_2. З 2000 року по 2017 рік вони весь час фактично проживали в СТ «Хаджибей-3», а також в прибудованих до кафе «Чайка» приміщеннях, розташованих на 28 км автодороги Київ-Одеса, частину яких обладнали під власне тимчасове житло.

На вихідні приїздили на її квартиру на Французькому бульварі в м. Одеса, де в останні роки життя ОСОБА_11 робили ще і ремонт. В період спільного проживання вони придбали разом транспортні засобі, як для роботи, так і для власних проїздок. Для роботи вони придбали спочатку автомобіль марки Тойота Камрі, а потім продали його та в 2007 році придбали джип Тойота.

З синами ОСОБА_11 спілкувався, допомагав їм матеріально, про їх спільне проживання знав син ОСОБА_14, сина ОСОБА_15 вона вперше побачила на похоронах ОСОБА_11, з колишньою дружиною не спілкувався взагалі. Вона здійснила поховання ОСОБА_11, несла всі витрати, так як хоронила його як власного чоловіка. Тому вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_11, а тому вона має право на ? частину зазначеного майна.

Представник відповідача ОСОБА_9 сільської ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просили справу розглядати у відсутність їх представника, позовні вимоги визнали в повному обсязі. (а.с.34)

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 позов не визнали.

Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи проти позову, суду пояснив, що він є сином ОСОБА_10 і ОСОБА_8. Вони всі разом проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. АДРЕСА_2. В 2000 року, після смерті дідуся ОСОБА_16, який здійснював господарську діяльність в кафе «Чайка», батько переїхав до Роздільнянського району в с. Єгорівка з метою прийняття на себе всіх функцій по управлінню зазначеним кафе. Проте, не зважаючи на вимушений переїзд, батько постійно приїжджав до своєї родини, здійснював матеріальне забезпечення всієї родини, в тому числі і матері ОСОБА_8, яка не зважаючи на розірвання шлюбних відносин фактично продовжувала свої взаємовідносини з батьком, як чоловік і жінка. До дня смерті ОСОБА_11, він підтримував міцні родинні стосунки зі своїм батьком та був обізнаний фактично про всі його справи. ОСОБА_1 керувала справами кафе «Чайка» та допомагала батьку по роботі, однак вони разом не проживали і не були однією сімю. Коли ОСОБА_11 помер, ОСОБА_1 сама запропонувала гроші на поховання, вона казала, що це гроші з кафе. Тому просив в задовленні позову відмовити, так як вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Представник відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_7 також позов не визнав, просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Суду пояснив, що 14.02.2017 року помер ОСОБА_10, з яким ОСОБА_8 перебувала у шлюбі до 1995 року, а потім проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу за адресою: м. Одеса, вул. Затонського, 20. кв. 147. В період шлюбу у них народилось двоє синів - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3. Вони проживали в квартирі її батька - ОСОБА_17, який настояв на тому, що для приватизації її чоловіку потрібно виписатися, а їм розлучитися, що вони і зробили 17.03.1995 року виключно з необхідністю приватизації квартири.

Починаючи з 2000 року, а саме після смерті батька чоловіка - ОСОБА_16, який був на той час директором кафе «Чайка», ОСОБА_11, був змушений займатись веденням господарської діяльності зазначеного кафе, тому він переїхав проживати до Роздільнянського району в с. Єгорівка. Проте, не зважаючи на це, їх взаємовідносини, як чоловіка і жінки не змінились, він приїжджав кожні вихідні дні і вони проводили час всією сімєю разом. Окрім того, в 2003 році за ініціативою свого чоловіка ОСОБА_8 покинула роботу з метою допомоги чоловіку в веденні бізнесу. Наголошує на тому, що навіть після розірвання шлюбу ОСОБА_8 зі своїм чоловіком вели фінансові та господарські справи, мали спільний бюджет, тобто фактично продовжували свої сімейні відносини, як чоловік та дружина без повторної реєстрації шлюбу та разом вирішували побутові та фінансові питання. ОСОБА_1 була лише керуючою в кафе «ЧАЙКА», виконувала функції адміністративного управління зазначеним кафе. Тому вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 також не визнав позов, просив відмовити в його задоволенні, так як батько вимушений був проживати біля кафе «Чайка» в с. Єгорівка Роздільнянського району, власником якого він був, так як цього вимагала робота. Він туди приїжджав дуже рідко, так як це кафе йому не подобалось, але батько підтримував подружні стосунки з матірю, часто до них приїздив, особливо на свята.

Суд, заслухавши доводи позивача та його представника, заперечення відповідачів по справі та їх представників, давши оцінку обґрунтованості заявлених позовних вимог, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Судом встановлені по справі наступні фактичні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

14.02.2017 року помер ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-ЖД №485012, виданим 14.02.2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області., актовий запис №1882.(а.с.8)

Згідно свідоцтва ОСОБА_11Є помер у віці 52 роки, місце смерті його м. Одеса.

ОСОБА_11 при житті належало наступне майно:

-кафе "Чайка", розташоване на 28 кілометрі автодороги Одеса-Київ на території ОСОБА_9 сільської ради Роздільнянського району Одеської області, зареєстрованого на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 02.08.2005 року, реєстровий номер №1583 на імя ОСОБА_11, що підтверджується копією договору, наявного в матеріалах справи (а.с.3);

- автомобіль TOYOTA FORTUNER, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВИС №094287, виданого 06.12.2007 року РЕВ - І при УДАІ ГУМВС, оформлений на імя ОСОБА_11, що підтверджується копією реєстраційного свідоцтва (а.с.160);

- автомобіль УАЗ 425, 1984 року випуску, д/н 096 05 ОК, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС №134514 виданого 20.05.2008 року РЕВ №2 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, оформлений на імя ОСОБА_11, що підтверджується копією реєстраційного свідоцтва (а.с.159)

ОСОБА_18 перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_8 з 1987 року по 17 березня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖД №018408, виданого на підставі актового запису №246 від 17.03.1995 року. (а.с.136,137)

Від шлюбу у них народилося двоє дітей син ОСОБА_14,ІНФОРМАЦІЯ_4, та син ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_5. (а.с.59,60)

ОСОБА_8, а також їх діти зареєстровані по місцю проживання в належній їм на праві власності по праву приватизації квартирі за адресою АДРЕСА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру та відмітками про реєстрації в паспортах вказаних осіб. (а.с.139)

ОСОБА_11Є при житті був зареєстрований по місцю проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується довідкою ОСОБА_9 сільської ради №227 від 20.02.2017 року. (а.с.7)

Даний будинок по вул. Теністій, 6 с. Єгорівка належить на праві власності свідку ОСОБА_19 (а.с.138) ) і даний свідок в суді пояснив, що будинок по вул. Теністій, 6 с. Єгорівка належить йому на праві власності. В даному будинку був зареєстрований ОСОБА_11 за його проханням, так як він займався підприємницькою діяльністю і належне йому кафе «Чайка» знаходилось на території ОСОБА_9 сільської ради Роздільнянського району. Він проживав спочатку на території СТ «Хаджибей-3» біля ринку «Чайка», а потім в побудованих приміщеннях біля кафе «Чайка» і сплачував податки від зайняття підприємницької діяльності в Роздільнянському районі. Тут проходило все його життя, яке він проживав однією сімєю з його жінкою ОСОБА_1

Дійсно ОСОБА_11 займався підприємницькою діяльністю з 1998 року по місцю проживання ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.(а.с.8)

Також судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі не перебувала, зареєстрована по місцю проживання згідно паспортних даних в належній їй на праві власності квартирі за адресою АДРЕСА_4. (а.с.9)

Згідно наданої довідки ОСОБА_9 сільської ради №229 від 21.02.2017 року (а.с.5) та довідки ПО «Хаджибей-3» (а.с.6) ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_20 на території ПО «Хаджибей-3» , без реєстрації з 2000 року, ділянка №144-145.

Аналогічні відомості викладені в довідці ОСОБА_9 сільської ради, виданій 21.02.2017 року, згідно якої ОСОБА_1 проживала без реєстрації однією сімєю разом з ОСОБА_11 в СТ «Хаджибей-3» №144,145 на території ОСОБА_9 сільської ради з 2000 року і до дня смерті ОСОБА_11 , тобто до 14.02.2017 року.

В підтвердження цього викладені в довідці факти підтвердила в суді свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що саме в будинку на належному їй причалі №144-145 в ПО «Хаджибей 3», з 2000 року проживала ОСОБА_1 разом з ОСОБА_11 однією сімєю як чоловік та жінка. Вона підтвердила в суді, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 проживали однією сімєю як чоловік та жінка і все їх життя проходило в неї на очах, вони бачились щодня. З 1991 року, саме сімями вони познайомились на ринку «Чайка». СТ «Хаджибей 3» розташований навпроти ринку «Чайка», на якому здійснювали спочатку торгівлю ОСОБА_1 та ОСОБА_11 Коли вони познайомились, у них не було спільної власності, вони обоє здійснювали роздрібну торгівлю на ринку, тобто спільне життя починали без коштів та майна. Однак жили дружно, вели спільно всі справи і мали спільний сімейний бюджет. Спочатку вони жили на дачі в батька ОСОБА_21 в цьому ж СТ «Хаджибей-3». Однак потім причал продали, деякий час жили неподалік в с. Бурдiвка. На причалі в неї є будинок, придатний для проживання і з 2000 року там жили ОСОБА_11 та ОСОБА_1Ю, спали в одній кімнаті, там весь час знаходились їх особисті речі. Їй відомо було, про їх намір купити машину, потім приміщення кафе «Чайка». Їм не вистачало коштів на придбання кафе і вони позичали. Також, коли вони купили приміщення кафе «Чайка», вони в літній період проживали в прибудованих кімнатах до кафе «Чайка». В 2000 році вони хотіли побратись, купили обручки, але у ОСОБА_11 помер батько. На похоронах батька ОСОБА_22 була з ОСОБА_11, інших членів родини на похованні не було, батько ОСОБА_21 помер в 2001 році на Новий рік. Знала, що ОСОБА_11 був одружений, але його першу дружину ніколи не бачила, вперше побачила її на похороні..Це була звична сімя. Син ОСОБА_11 ОСОБА_3 приїздив в кафе «Чайка» лише щоб відпочити та взяти продукти. Старшого сина ОСОБА_15 ніколи не бачила. Вона була в гостях у ОСОБА_1 та ОСОБА_11 не тільки, коли вони жили у неї на дачі, але і на квартирі ОСОБА_1 на Французькому бульварі. ОСОБА_1 та ОСОБА_11 спільно займались підприємницькою діяльністю, в них були спільні гроші, спільні плани на життя. Всі справи вони вели спільно, в тому числі придбавали нерухомість та транспорт разом. Похованням ОСОБА_11 займалась ОСОБА_1

Факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_11Є однією сімєю як чоловіка та жінка з 1995 року по день смерті ОСОБА_11 підтвердив в суді свідок ОСОБА_23, який суду пояснив, що саме з 1995 року знайомий з сімєю ОСОБА_11 та ОСОБА_1 Він знав їх як сімейну пару, вони товаришував з ОСОБА_11 та ОСОБА_1, разом сімями проводили вільний час, разом розпочинали торгівлю на ринку «Чайка». У них житло було в м.Одеса, тому вони жили спочатку на батьківському причалі, а потім у їх знайомої ОСОБА_24 на дачі в СТ «Хаджибей-3». Дійсно в 2000 році ОСОБА_11 та ОСОБА_1 мали намір одружитися, однак це не відбулося, так як в цьому році помер батько ОСОБА_21. Деякий час ОСОБА_11 та ОСОБА_1 проживали в вагончику біля кафе «Чайка», а потім побудували рядом помешкання, під час будівництва ОСОБА_1 готувала для будівельників та кормила їх. Кафе «Чайка» ОСОБА_11 придбав на торгах, куди він їздив разом з ОСОБА_1 Похованням ОСОБА_11 та поминальними обідами займалась та організовувала ОСОБА_1

В судовому засіданні свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що він є сусідом ОСОБА_1 по квартирі на Французькому бульварі м. Одеса і підтвердив факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_11 однією сімєю з 1994 року, так як в цей час вони познайомились та стали дружити сімями. У них є багато сумісних фотографій, так як вони часто ходили один до одного в гості та разом святкували різні свята. В 2000 році ОСОБА_11 та ОСОБА_1 придбали автомобіль марки Тойота Камрі, а потім разом купили автомобіль джип Тойота. ОСОБА_11 наприкінці 2000 року зробив ОСОБА_1 пропозицію вийти за нього заміж, подарував їй обручку, але у нього помер батько, та весілля відклалось. Він був на похоронах батьків ОСОБА_11, однак зауважив, що його синів не бачив, перший раз побачив синів та першу дружину на похороні у ОСОБА_11 Підтвердив в суді, що в останній день свого життя ОСОБА_11 як раз був в квартирі на Французькому бульварі, де йому стало недобре. Підтвердив, що саме з квартири ОСОБА_1 швидка забрала ОСОБА_11 Він не міг сам вийти, а тому його з квартири ОСОБА_1 виносили будівельники, які робили у нього ремонт. ОСОБА_1 весь час до останніх хвилини життя була біля нього, здійснила його поховання за власні кошти, а також він позичав їй частину грошів на поховання. Реанімацією та похованням ОСОБА_11 також повністю займалась ОСОБА_1

Аналогічні покази в суді дали свідок ОСОБА_26, яка в судовому засіданні суду пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_25 та сусідкою ОСОБА_1 ОСОБА_1 знає з 1980 року, з ОСОБА_11 познайомилась в 1990 році, коли ОСОБА_1 почала разом з ним проживати. Підтвердила їх факт спільного поживання з 1990 року. ОСОБА_11 дуже любив ОСОБА_1, вони весь час були разом і були дуже дружні. Разом жили на причалі біля ринку «Чайка», спільно вели всі свої ділові справи, підприємницьку діяльність. В 2000 році хотіли одружитися. ОСОБА_11 та ОСОБА_1 починали разом займатись підприємницькою діяльністю, спочатку це була роздрібна торгівля, всі кошти вони вкладали в сумісний бізнес, а потім вони купили кафе «Чайка». Вони все робили разом, разом заробляли кошти, разом робили ремонт в квартирі ОСОБА_1 на Французькому бульварі, разом купували автомобілі. 13.02.2017 року їй подзвонила ОСОБА_1Ю зі своєї квартири та сказала, що ОСОБА_11 погано. Вона викликала ОСОБА_27, який був водієм у ОСОБА_11, він і завіз його до лікарні. Своїм синам ОСОБА_11 телефонувати заборонив, просив їх берегти ОСОБА_1. Також повідомила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 проживали спочатку на причалі у їх знайомої в товаристві «Хаджибей-3», вони до них туди на вихідні приїздили в гості. Коли у ОСОБА_1 померла бабуся, деякий час жили в квартирі на Французькому бульварі. Останнім часом ОСОБА_1 та ОСОБА_11 в літній час проживали в приміщеннях кафе «Чайка», які обладнали під житлові.

Про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 спільно проживали та вели спільно підприємницьку діяльність з 1993 року підтвердив в суді свідок ОСОБА_28, який пояснив, що він є власником кафе «Місто зустрічі», яке розташоване біля кафе «Чайка». Знайомий з ОСОБА_11 та ОСОБА_1 з 1993 року, він зі своєю дружиною, а ОСОБА_11 з ОСОБА_1 розпочинали свій бізнес з роздрібної торгівлі на ринку «Чайка». Він завжди вважав їх родиною. Вони часто спілкувались та вирішували питання повязані з підприємницькою діяльністю. Проживали ОСОБА_11 та ОСОБА_1 біля кафе, а раніше на причалах СТ «Хаджибей-3». Дітей ОСОБА_11 ніколи не бачив не знав їх, про те що у ОСОБА_11 була інша дружина також не знав. Інших жінок біля ОСОБА_11 окрім ОСОБА_1, за час їх знайомства не бачив, а зустрічався з ними майже щодня. Підтвердив, що це була сімя, всі виробничі питання вирішував як з ОСОБА_11, так як і з ОСОБА_1

Також свідок ОСОБА_29 підтвердив в суді факт проживання однією сімє ОСОБА_11 та ОСОБА_1 з 1995 року, так як саме з цього часу він з ними познайомився і після цього підтримував стосунки до самої смерті ОСОБА_11 ОСОБА_11 був зареєстрований в його будинку, він приїздив з ОСОБА_1 в гості до його сімї, залишалися іноді ночувати, спали вони в одній кімнаті, ставились один до одного як чоловік та жінка. Йому відомо, що ОСОБА_1 була знайома із батьком ОСОБА_21 та йо сестрами. Вони разом вели підприємницьку діяльність, в них були спільні кошти, коли його будівельна бригада виконувала роботи в кафе «Чайка», то з ними розраховувались або ОСОБА_11, або ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_30 суду пояснив, що він добре знав ОСОБА_11 та ОСОБА_1 і підтвердив, що це була одна сімя з часу коли він з ними познайомився, а саме з 1997 року. Він працював на будівництві приміщень на ринку «Чайка». За роботу з ними розраховувались як ОСОБА_1 так і ОСОБА_11 Потім він пішов навчатися, став депутатом ОСОБА_9 сільської ради. Часто звертався до ОСОБА_11 за матеріальною допомогою з метою фінансування розвитку спорту в селі. Якщо він не міг знайти ОСОБА_11, він телефонував ОСОБА_1, та вона вирішувала необхідні фінансові питання.

Також по справі був допитаний свідок ОСОБА_27 пояснив, що він з 2014 року фактично був водієм ОСОБА_11, до цього працював в кафе «Чайка» з 2007 року. Спочатку був офіціантом, потім комірником, потім водієм ОСОБА_11 Всі свята вони проводили разом, так як ОСОБА_11 дуже любив свій колектив. ОСОБА_11 та ОСОБА_1 окрім кафе «Чайка», проживали в квартирі ОСОБА_1 на Французькому бульварі, в якій за пів року до смерті ОСОБА_11 робили разом ремонт. Коли ОСОБА_11 стало погано, він зателефонував йому та попросив про допомогу, коли він помер першому повідомили йому.

Також в суді свідок ОСОБА_31 суду пояснив, що з 1988 року він працював Головою правління Одеської облспоживспілки і йому відомо обставини придбання ОСОБА_11 кафе «Чайка», так як саме як рибкооп було власником цього кафе. Кафе «Чайка» ОСОБА_11 придбав на аукціоні, до цього він та його жінка ОСОБА_1 були пайщиками облспоживспілки. На торги ОСОБА_11 приїхав разом з ОСОБА_1, вони разом розраховувались в касі. ОСОБА_11 разом з ОСОБА_1 придбавали та будували кафе за спільні кошти.

Покази даних свідків узгоджується та підтверджуються спільними фотографіями сімейного життя ОСОБА_1 та ОСОБА_11, які надані до матеріалів справи у виді фототаблиць (а.с.92-126), які датовані періодом з 1990 року по 2017 рік.

На цих знімках зображені ОСОБА_11 та ОСОБА_1 в різні періоди свого життя, починаючи з молодих літ, знайомства в 1990 роках та в більш зрілому віці. Дані фотознімки надавались для огляду допитаним по справі свідкам ОСОБА_13, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_23, які підтверджували, що їх зображення також є на даних знімках в різний період їх життя, коли вони як правило зустрічались сімейним колом заради різних подій в їх житті в будинку на причалі свідка ОСОБА_13, в квартирі на Французькому бульварі ОСОБА_1 та в квартирі на Французькому бульварі м. Одеса свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26, в кафе «Чайка».

Між тим в матеріалах справи також міститься довідка, надана відповідачем по справі ОСОБА_8, колишньою дружиною ОСОБА_11 , видана ТОВ ЖЕП «Суворовський» №383 про те, що ОСОБА_32 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_8, яка належить його колишній дружині та його дітям, без реєстрації. Довідка видана на підставі акту сусідів від 10.07.2017 року. (а.с.140)

Також в підтвердження того, що померлий підтримував подружні стосунки з колишньою дружиною, піклувався про неї та дітей, суду надано квитанції та чеки на придбання ОСОБА_11 вікон та доставкою на адресу АДРЕСА_5, а також побутової техніки для вказаної сімї (а.с.211, 212,213), яка також придбана була ОСОБА_11 з доставкою на вказану адресу проживання його сімї.

Суд, заслухавши пояснення сторін, давши оцінку доказів, наданих учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, прийшов до наступних висновків.

Досліджуючи питання щодо встановлення факту проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_1 однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу суд виходить з наступного.

Враховуючи, те що правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживали однією сім"єю без укладення шлюбу в оргнах РАГСУ, в різні періоди регулювались законодавством в Україні по різному, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні особливості.

Так в період до 01.01.2004 року шлюбні та сімейні відносини в Україні регулювались Кодексом про шлюб та сімю України, затвердженим законом Української РСР від 220.06.1969 року №2006 (далі- КпШС України).

Відповідно до ст.6,13 КпШС України правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснювалось тільки державою. В цей період визнавався тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Права і обовязки подружжя породжував лише шлюб, укладений в державних органах РАГС. Час виникнення прав та обовязків подружжя визначався моментом реєстрації шлюбу в органах РАГС.

Також відповідно до розяснень, викладених в п.п.2,12 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», справи про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, якщо останні виникли до 08 липня 1944 року і один із подружжя помер, розглядались судами в окремому провадженні.

В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягали.

У звязку з прийняттям нового Cімейного кодексу України від 11.10.2002 року №12947, що набрав чинності з 01.01.2004 року, його стаття 36 встановлює, що шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя, а в ч.1.2 ст.21 СК України підкреслюється, що проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу, зареєстрованого у державному органі реєстрації актів цивільного стану, не є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Однак відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Таким чином, у звязку з прийняттям нового СК України у питаннях виникнення права сумісної власності виникла потреба у встановленні факту проживання однією сімєю.

З 01.09.2005 року набрав чинності ЦПК України №1618 в редакції від 18.03.2004 року, відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суди одержали можливість розглядати справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Отже з вищенаведеного випливає, що суд має право вирішувати питання про те, чи мав місце факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_11 як чоловіка та жінки без шлюбу, і цей факт має юридичне значення щодо поділу майна, придбаного в період проживання чоловіка те жінки без реєстрації шлюбу в період часу, починаючи з 01.01.2004 року, коли набрав чинності новий СК України до моменту смерті ОСОБА_11

Також при вирішення даного питання суд враховує п.20 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 20.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якого при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають в іншому шлюбі між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Так позивач доводила в суді, що проживала з ОСОБА_11 сумісно однією сімєю з 1990 року, просила в судовому рішення фактично закріпити факт спільного проживання з 2000 року без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка. Доводила в суді, що це було майже 25 років усталених подружніх відносин.

По перше судом встановлено, що маючи різні зареєстровані місця проживання, ОСОБА_1 та ОСОБА_11 фактично все своє життя проживали без реєстрації поблизу місця зайняття ними підприємницькою діяльністю кафе «Чайка», яке розташоване на 28 км а/д Київ Одеса біля Хаджибейського лиману.

З 2000 року це був будинок ОСОБА_13, розташований в СТ «Хаджибей-3» та приміщення кафе «Чайка», переобладнані в житлові, і даний факт підтверджений наданими суду довідками СТ «Хаджибей-3» та довідкою ОСОБА_9 сільської ради.

В підтвердження даного факту були допитані по справі свідки з боку позивача, які знали ОСОБА_11 та ОСОБА_1 з 1990-1995 років, проживали з ними своє життя, бачилися майже щодня в силу здійснення підприємницької діяльності в місці розташування кафе «Чайка», де фактично своє життя проживав ОСОБА_11, так і в силу усталених добросусідських відносин по місцю находження квартири ОСОБА_1 в м. Одеса.

Допитані по справі свідки не є родичами позивачки, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, вони не перебувають в підпорядкованій залежності від ОСОБА_1

Суд визнає дані покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки після заслуховування свідчень цих людей в суді, суд переконаний, що саме ці люди обізнані і достовірно їм відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 були сімєю, спільно проживали, між ними було почуття любові, поваги та взаємні обовязки.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

І такими належними та допустимими доказами по справі суд також визнає фотознімки із життя позивачки та ОСОБА_11, надані позивачкою в фототаблицях, на яких відображені епізоди із спільного життя цих людей.

Фотознімки, надані суду, мають добру якість, датовані періодом 1990-2016 роки, на них присутні як позивачка з ОСОБА_11, так і свідки по справі як в молодому віці, так я в більш зрілому віці.

Свою присутність на знімках свідки підтвердили, як і щоразу детально описували події, які на них відображені і які обєднували їх сімї за одним столом, в різних місцях відпочинку.

При цьому суд вважає, що не підтверджені дослідженими по справі доказами факти стосовно проживання без реєстрації ОСОБА_11 за адресою проживання його колишньої сімї АДРЕСА_6 .

Надана в довідці інформація не підтверджена актом сусідів, який начебто був підставою для її складання, представник відповідача повідомив суд, що такий акт у них відсутній.

Надані ж по справі інші докази звяку ОСОБА_11 з колишньою сімєю, як то квитанції та чеки на придбання майна з доставкою за адресою проживання його колишньої сімї, дійсно підтверджують, що ОСОБА_33 не втрачав саме зв'язок з дітьми від першого шлюбу, так як ОСОБА_1 не могла мати дітей, а також піклувався про них.

Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_11 дійсно проживали разом однією сімєю, починаючи з 1990 років і достовірно підтверджено період їх проживання з 2000 року.

Однак суд приймає до уваги законодавство, яке регулює порядок встановлення таких фактів, їх юридичне значення, і виходячи з вимог вищенаведених норм закону, вважає встановленим в судовому порядку факт проживання однією сімєю ОСОБА_11Є та ОСОБА_1 саме з 01.01.2004 року, а саме з дати прийняття Сімейного кодексу України, та по день смерті ОСОБА_11, тобто по 14.02.2017 року.

Також позивачка просить визнати спільною сумісною власністю майно, яке було придбане нею та ОСОБА_11 за спільно зароблені кошти в період проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до ст.74 СК України на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 СК України.

Глава 8 СК України так регулює правовий режим майна подружжя.

З вимог ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При прийнятті рішення по даній справі суд приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 червня 2015 року № 6-38цс15, згідно якої належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

Також по даній справі суд приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-148цс12, відповідно до якої суд вказав, що за ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Аналіз же ст. 21,60 та 74 СК України дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї. Тоді як ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що оформлене на ОСОБА_11 нерухоме майно кафе «Чайка» та транспортні засоби придбані в період проживання однією сімєю з ОСОБА_1 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, починаючи з 01.01.2004 року і тому на дані правовідносини поширюються дія статті 74 СК України, яка дає право визнавати спільною сумісною власністю вказаних осіб придбане в цей період майно.

Заявлене позивачкою до поділу нерухоме майно кафе «Чайка», розташоване на 28 кілометрі автодороги Одеса-Київ на території ОСОБА_9 сільської ради Роздільнянського району Одеської області, придбане в період спільного проживання з ОСОБА_11 02.08.2005 року, автомобіль TOYOTA FORTUNER, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВИС №094287 придбаний 06.12.2007 року, автомобіль УАЗ 425, 1984 року випуску, д/н 096 05 ОК відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС №134514 придбаний 20.05.2008 року , тобто в період їх спільного проживання з ОСОБА_11 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

При цьому суд приймає до уваги наступні обставини, що після смерті ОСОБА_11 правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а також документи на транспортні засоби, які є предметом поділу по даній справі, знаходяться у ОСОБА_1 і дають зокрема їй право керування ними, таким чином, дані обставини достовірно свідчать про те, що кафе «Чайка» та транспортні засоби були придбані ОСОБА_11 та ОСОБА_1 у спільну власність, так як саме ОСОБА_1 мала право розпоряджатися цим майном, правовстановлюючими документами на це майно при житті та після смерті ОСОБА_11Є, а не будь-які інші члени сімї, в тому числі спадкоємці.

Також в ході слухання по справі судом достовірно встановлено, і протилежна сторона по справі не заперечувала, що поховання ОСОБА_11, а також поминальні обіди та обряди після його смерті буди профінансовані саме ОСОБА_1, так як пояснили відповідачі у останньої були кошти від здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_11, а з огляду на те, що судом встановлено, що вказані особи були саме сімєю, то дані обставини свідчать про те, що у ОСОБА_11 та ОСОБА_1 був спільний бюджет та вони вели спільне господарство, що також в суді підтвердили допитані по справі свідки.

Факт участі позивачки у придбанні майна, оформленого на ОСОБА_11, особистою працею шляхом прийняття участі у веденні ОСОБА_11 та ОСОБА_1 підприємницької діяльності в кафе «Чайка» в суді підтвердили свідки ОСОБА_13, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_28 і дані покази свідків ніким не спростовані, а повністю узгоджуються з запереченнями, наданими відповідачами по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , які вказали в письмових запереченнях, що ОСОБА_1 являлась керуючою справами кафе «Чайка», тобто допомагала ОСОБА_11 здійснювати управління всіма справами, повязаними з діяльністю кафе «Чайка» і зокрема, виконувала функції адміністративного управління зазначеним кафе.

З огляду на встановлений судом факт проживання вказаних осіб однією сімєю, суд вважає, що мало місце участь особистою працею у створенні спільного майна та отримання спільних коштів особисто ОСОБА_1, так як саме по справі встановлено, що це не були ділові стосунки, а відносини, яким були притаманні ознаки шлюбно-сімейних відносин.

Також суд вважає, що по справі достовірно доведено, що вказані особи при житті ОСОБА_11 вели спільні витрати належних їм коштів, так із показів свідка ОСОБА_31 встановлено, що саме ОСОБА_11 та ОСОБА_1 приймали участь у аукціоні з продажу районним риболовецьким споживчим товариством Одеський райрибкооп кафе «Чайка». Даний свідок підтвердив, що гроші за кафе в касу підприємства вносили вони разом, до цього обоє були пайщиками в райрибкоопі.

Придбане ОСОБА_11 кафе «Чайка» та спірні транспортні засоби зареєстровано на праві власності за померлим. Об'єктивні та переконливі докази придбання належних померлому автомобілів та приміщення кафе за рахунок спільних коштів з третіми особами, зокрема документальні підтвердження внесення третіми особами власних коштів на банківські рахунки ОСОБА_34, у матеріалах справи відсутні.

Тому суд обґрунтовано приходить до висновку, що заявлене позивачкою до поділу спірне майно - кафе "Чайка", розташоване на 28 км автодороги Одеса-Київ на території ОСОБА_9 сільської ради Роздільнянського району Одеської області, автомобіль УАЗ 425, 1984 року випуску, д/н 096 05 ОК, автомобіль TOYOTA FORTUNER, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю позивачки та померлого ОСОБА_11 і за нею належить визнати право власності на вказане майно.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 5311,00 грн.

На підставі ст. 24, 26 Кодексу УРСР про шлюб та сім"ю, ст. 60, 69, 70 , 74 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім"єю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власності та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого та рухомого майна, - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сімєю без шлюбу як чоловіка та жінки з ОСОБА_11, померлим 14.02.2017 року, в період з 01.01.2004 року до 14.02.2017 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_11 наступне майно:

- кафе "Чайка", розташоване на 28 кілометрі автодороги Одеса-Київ на території ОСОБА_9 сільської ради Роздільнянського району Одеської області, ,зареєстрованого на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 02.08.2005 року , реєстровий номер №1583 на імя ОСОБА_11.

- автомобіль TOYOTA FORTUNER, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВИС №094287, виданого 06.12.2007 року РЕВ - І при УДАІ ГУМВС, оформлений на імя ОСОБА_11;

- автомобіль УАЗ 425, 1984 року випуску, д/н 096 05 ОК, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС №134514 виданого 20.05.2008 року РЕВ №2 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, оформлений на імя ОСОБА_11.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину кафе "Чайка", розташованого на 28 кілометрі автодороги Одеса-Київ на території ОСОБА_9 сільської ради Роздільнянського району Одеської області, зареєстрованого на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 02.08.2005 року , реєстровий номер №1583 на імя ОСОБА_11.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля TOYOTA FORTUNER, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВИС №094287, виданого 06.12.2007 року РЕВ - І при УДАІ ГУМВС, оформлений на імя ОСОБА_11.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля УАЗ 425, 1984 року випуску, д/н 096 05 ОК, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС №134514 виданого 20.05.2008 року РЕВ №2 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, оформлений на імя ОСОБА_11.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 витрати по сплаті судового збору в розмірі 5311,00 грн, по 1770,35 грн з кожного.

Повне рішення суду буде складене - 22.01.2018 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через Роздільнянський районний суд Одеської області відповідно до п.15.5 Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук