Номер справи 623/2900/17
Номер провадження 2/623/186/2018
РІШЕННЯ

іменем України

16 січня 2018 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Гуренко М.О.

з участю: секретаря - Телешевської В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: 64341, Харківська область, Ізюмський район, село Камянка, вулиця Колгоспна, будинок 28), ОСОБА_2 (місце проживання: 64309, АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: 64341, Харківська область, Ізюмський район, село Камянка, вулиця Колгоспна, будинок 28), третя особа: Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради (місцезнаходження: 64309, Харківська область, місто Ізюм, вулиця Соборна, будинок 50) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Просили визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 14 в будинку № 13-а по вулиці Маршала Жукова в місті Ізюмі Харківської області, та зняти його з реєстрації місця проживання.

Позивачі надали письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13 вересня 1995 року, виданого ІПЗ 13.09.1995 року, реєстраційний номер 1504 належить квартира АДРЕСА_2. (а.с.9).

Відповідач в даній квартирі зареєстрований з 2006 року, але з 2012 року фактично не проживає. (а.с.10). Особистих речей відповідача в будинку позивача не має.

З вини відповідача позивачі не може скористатися правом власника.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов'язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідач порушує право власності позивача, володіння та користування його майном.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно ст. 71 ч. 1 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців.

Статтею 72 ЖК України, встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

За приписом ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом.

Таким чином, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 258, 259, 264, 265, 273, 280, 282 ЦПК України, ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: 64341, Харківська область, Ізюмський район, село Камянка, вулиця Колгоспна, будинок 28), ОСОБА_2 (місце проживання: 64309, АДРЕСА_1) задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, виданий Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області 14.01.1998 року, який зареєстрований за адресою: 64309, АДРЕСА_1, який проживає за адресою: 64341, Харківська область, Ізюмський район, село Камянка, вулиця Колгоспна, будинок 28, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 14 в будинку № 13-а по вулиці Маршала Жукова в місті Ізюмі Харківської області та зняти його з реєстрації місця проживання.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя М. О. Гуренко