У Х В А Л А

22.01.2018 Справа №607/10822/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Пастернак О.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

представників третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі клопотання позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 та клопотання представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_3 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи Орган опіки і піклування Тернопільської міської ради, Міністерство юстиції України, про повернення дитини в Україну,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву до ОСОБА_6, треті особи Орган опіки і піклування Тернопільської міської ради, Міністерство юстиції України, про повернення в Україну дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивач та його представник подали клопотання про зупинення провадження в справі, оскільки у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа № 607/7118/17 за позовом Органу опіки і піклування Тернопільської міської ради до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав щодо дитини ОСОБА_7, яка обєднана в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав щодо дитини ОСОБА_7

Представник відповідача також подав у судове засідання клопотання про зупинення провадження в справі, яке обгрунтовано наявністю в провадженні суду цивільної справи № 607/7118/17, а також справи № 607/4387/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, Органу опіки і піклування Тернопільської міської ради про припинення опіки над дитиною та передачу дитини матері, яка зупинена до вирішення справи № 607/7118/17. Обгунтовує клопотання тим, що у звязку з розглядом судом зазначених цивільних справ правовий статус дитини та відповідача як матері дитини залишається невизначеним. У звязку з цим є доцільним зупинення провадження у справі, що розглядається, до набрання законної сили рішеннями у всіх зазначених вище цивільних справах.

В судовому засіданні позивач та його представник клопотання підтримали з викладених у клопотанні підстав, вказавши, що від вирішення справи про позбавлення відповідача батьківських прав щодо її дочки прямо залежить вирішення даної цивільної справи. Проти задоволення клопотання представника відповідача не заперечили.

Представник відповідача в судовому засіданні клопотання підтримав із викладених у ньому підстав, проти задоволення клопотання позивача та його представника не заперечив.

Представники третіх осіб у вирішенні клопотань сторін поклались на думку суду.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав зупинення провадження в справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі обєктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на обєктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У зв'язку із прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей" з 01 вересня 2006 року для України набрала чинності Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (далі - Гаазька конвенція, Конвенція), розроблена з метою запровадження міжнародно-правового механізму мирного та впорядкованого повернення до держави постійного проживання дітей, яких незаконно вивезено або які незаконно утримуються у порушення прав опіки та піклування, а також забезпечення захисту прав доступу.

Гаазька конвенція застосовується до будь-якої дитини, яка не досягла 16 років і постійно проживає в державі - учасниці Конвенції безпосередньо перед вчиненням акта порушення прав піклування або доступу.

Предметом позовних вимог у справах про повернення дитини є: визнання незаконним вивезення та/або утримування на території країни тимчасового перебування дитини; забезпечення повернення її до постійного місця проживання.

Підставами позовних вимог у цій категорії справ є наявність факту незаконного переміщення (утримування) дитини та необхідність її повернення до місця постійного проживання з метою подолання негативних наслідків, які виникли у зв'язку з одноосібним рішенням особи (як правило, одного з батьків) змінити місце проживання дитини.

Факт незаконного переміщення (утримування) дитини слід розглядати в контексті статті 3 Конвенції, зокрема:

Переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо:

a) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та

b) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Не підлягають розгляду і не стосуються предмета доказування у справах про повернення дитини відповідно до цієї Конвенції такі обставини, як: виконання батьками обов'язків по утриманню дитини; виконання батьком обов'язків по утриманню матері дитини; виконання батьками зобов'язань по утриманню дитини після незаконного переміщення; інші питання, пов'язані з виконанням прав і обов'язків батьків щодо дітей, зокрема, визначення місця проживання дитини, взаємовідносини батьків між собою, правомірність перетинання державного кордону дитиною тощо.

Тому вирішення позову про позбавлення батьківських справ на вирішення справи про повернення дитини в Україну не впливає.

Під час розгляду справи суд, серед іншого, повинен встановити, чи має заявник права опіки щодо дитини.

Однак, цю обставину суд може встановити на підставі зібраних доказів у даній справі.

Більше того, не може впливати на вирішення справи про повернення дитини в Україну позов про припинення опіки прав іншої особи (ОСОБА_8, а не сторін у справі) над дитиною.

Тому, з огляду на викладене, підстави для зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи Орган опіки і піклування Тернопільської міської ради, Міністерство юстиції України, про повернення дитини в Україну відсутні, оскільки з наведених сторонами обгрунтувань та обставин справи не вбачається обєктивної неможливості її вирішення ні до вирішення цивільної справи про позбавлення відповідача батьківських прав, ні до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, Органу опіки і піклування Тернопільської міської ради про припинення опіки над дитиною та передачу дитини матері, позаяк рішення в цих справах на вирішення даної справи не впливають, а зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 251, 260 261, 353 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 та клопотання представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_3 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи Орган опіки і піклування Тернопільської міської ради, Міністерство юстиції України, про повернення дитини в Україну відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяОСОБА_9