Справа № 352/1927/17
Провадження № 2/352/269/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

Головуючого - судді Гургули В.Б.,

секретаря Костюк О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Тисменицького районного суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2017 року, було розірвано. Від даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з матірю. В даний час дитина проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

З часу розірвання шлюбу відповідач участь у вихованні та догляді за дитиною не бере, її розвитком не цікавиться, безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд доньки за кордон для відпочинку та оздоровлення. Жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову не наводить.

Позивачка вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам їх дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїх батьківських прав.

Тому, маючи можливість періодично їздити з донькою на море, що сприятливо вплине на здоровя та загальний стан дитини, позивачка просить суд надати дозвіл на виїзд дитини протягом 2018 року до країн: Ізраїль, Італія, Іспанія, без згоди батька.

В судовому засіданні 24.01.18 року позивачка просила суд позов задоволити, клопотала зробити перерву та закінчити розгляд даної справи за її відсутності.

Відповідач в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, згоду на виїзд позивачки з їх спільною дитиною за межі України з будь-якої метою він надавати відмовляється, що є його принциповою позицією.

Суд, розглянувши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до п.1,22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України № 57 від 27.01.1995 р., виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 р., держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків. коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Також, згідно ст.3 вищевказаної Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч.1 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до п.21 Постанови КМ України №57 від 27.01.1995р. " Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі україни громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.4 ЗУ " Про порядок виїзду з України і в"їзд в Україну громадян України" від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина україни закордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п.п.17,18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду закордон і проїзного документу дитини, в редакції, затвердженій Постановою КМ України від 24.03.2004 року № 380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть закордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина , у чий паспорт вписуються діти.

Ст. 6 ЗУ "Про охорону дитинства", ст.ст.17,31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоровя.

Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження виданого 23 вересня 2015 року cерії І-НМ № 294974 Ямницькою сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є відповідач ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1, про що зроблено відповідний актовий запис за № 28.

Шлюб позивачки ОСОБА_1 із відповідачем ОСОБА_2 рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2017 року було розірвано.

В даний час їх спільна дитина проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батько дитини - відповідач по справі фактично безпідставно відмовився надати дозвіл на виїзд доньки закордон для відпочинку та оздоровлення, не повідомивши та не пояснивши позивачці та суду причин такої відмови.

Суд, вважає, що відповідач такою своєю необґрунтованою відмовою надати дозвіл дитини виїхати закордон для відпочинку, порушує права дитини на відпочинок, охорону здоровя та свободу пересування і таке право дитини підлягає захисту, шляхом задоволення позовних вимог.

Проаналізувавши вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність захисту реалізації та забезпечення прав, інтересів та свобод неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом надання дозволу на виїзд протягом 2018 року неповнолітньої ОСОБА_3 до країн: Ізраїль, Італія, Іспанія, у супроводі її матері ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 та на оформлення матірю необхідних проїзних документів для цієї мети.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 150, 155, 160,161 СК України, ст.ст. 10,11,60,209,210,212-215,224-226 ЦПК України, Правилами перетину державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 р., Конвенції про права дитини,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на тимчасовий виїзд протягом 2018 року до країн: Ізраїль, Італія, Іспанія, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, у супроводі матері ОСОБА_1, яка зобовязується забезпечити перебування дитини за кордоном і гарантує її повернення в Україну після закінчення визначеного терміну перебування за кордоном.

Надати дозвіл на оформлення ОСОБА_1 проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, 15.09.2015 р.н , разом із матірю ОСОБА_1, до країн: Ізраїль, Італія, Іспанія, протягом 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Б.Гургула