Справа № 360/2505/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 2016 року, укладеному з відповідачкою ОСОБА_2, на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: вул. ОСОБА_5 (колишня назва - Ворошилова), 3, смт. Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області, в якому зареєстровані попередній власник даного будинку відповідачка ОСОБА_2, та її мати відповідачка ОСОБА_3 - з 29 червня 2005 року, та з 19 травня 2011 року родич останніх відповідач ОСОБА_4

Оскільки відповідачі були зареєстровані у вказаному будинку з дозволу бувшої власниці цього будинку, на даний час право власності останньої на даний будинок припинене, відповідачі його /позивача/ родичами та членами сім»ї не являються, то просив визнати їх /відповідачів/ такими, що втратили право на користування вказаним житловим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав та викладене підтвердив, суду пояснив, що на даний час відповідачі не проживають в будинку, але їх реєстрація у даному будинку створює перешкоди позивачу, як власнику будинку, вільно розпоряджатися цим майном, призводить до понесення додаткових витрат, пов»язаних з утриманням будинку.

Відповідачі в судове засідання не з»явились, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 2016 року, укладеного між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок № 3, що по вул. Варди Євгена (раніше - Ворошилова) в смт. Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області /а.с. 5-9/.

Як вбачається з матеріалів справи /а.с.10-12,19-21/, у зазначеному будинку значаться зареєстрованими відповідачі по справі з 29 червня 2005 року колишня власниця будинку відповідачка ОСОБА_2 та її мати відповідачка ОСОБА_3, та з 19 травня 2011 року родич останніх відповідач ОСОБА_4

Як зазначив представник позивача в судовому засіданні і жодних заперечень щодо цього відповідачі суду не надали, останні на даний час не проживають у вказаному будинку, і з реєстрації у добровільному порядку не знімаються.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 5 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14.

Оскільки відповідачі були зареєстровані у вищезазначеному будинку за згодою бувшого власника цього будинку ОСОБА_2, як члени сім»ї останньої, право власності ОСОБА_2 на даний будинок припинилося після укладення між нею та позивачем вищевказаного договору купівлі-продажу від 01 червня 2016 року та реєстрації права власності на цей будинок за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01 червня 2016 року /а.с.7-9/, то відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також втратили право користування даним жилим приміщенням.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим будинком № 3 по вул. Варди Євгена (колишня назва - Ворошилова) в смт. Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області.

Керуючись ст.319,321,383,391,405 ЦК України, ст.156,157 ЖК України, ст. 10-13,142,206,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування жилим будинком № 3 по вул. Варди Євгена (колишня назва - Ворошилова) в смт.Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Апеляційного суду Київської області.

Повне рішення суду складено 18 січня 2018 року.

Головуючий-суддяОСОБА_7