Справа № 720/1863/17
Провадження № 2/720/156/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Єфтемій О.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на дитину, посилаючись на те, що на його утриманні знаходиться їх неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Новоселицького районного суду, яке набрало законної сили відповідачу присуджено до сплати аліменти на дитину в розмірі 600 гривень щомісячно. Однак, прожитковий мінімум на дитину збільшився, а відповідно до Закону України «Про внесення змін до яких законодавчих актів щодо покращення захисту права дитини на належне утримання» № 4928 від 08 червня 2017 року внесені зміни до СК України, відповідно яких при присудженні аліментів на дитину вони не можуть бути меншими ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Тому просив збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 гривень, але менше 930 гривень, щомісяця.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та додатково пояснив, що єдиною підставою для збільшення розміру аліментів є зміни до законодавства, якими збільшений мінімальний розмір аліментів на дитину. З часу ухвалення попереднього судового рішення про збільшення розміру аліментів, матеріальний або сімейний стан сторін не змінився, також не відбулось погіршення або поліпшення їх здоровя. Просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на даний час є безробітним та заробляє на життя шляхом періодичних заробітків по селу, загальний місячний дохід становить не більше 3000 гривень. Окрім спільної із позивачем дитини, утримує ще двох малолітніх дітей від фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_6, яка на даний час перебуває в стані вагітності. З часу попереднього судового рішення його матеріальне становище не покращилось, а навпаки із збільшенням цін та витрат на дітей, матеріальне становище погіршилось. Просив в задоволенні позову відмовити та стягнути на його користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних правових підстав.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на утриманні позивачки, що сторонами визнається.

Рішенням Новоселицького районного суду від 17 жовтня 2011 року відповідачу присуджено до сплати аліменти на користь позивача на утримання дитини щомісяця в розмірі 300 гривень.

В подальшому рішенням Новоселицького районного суду від 23 травня 2017 року відповідачу збільшено розмір присуджених аліментів на користь позивача на утримання дитини щомісяця в розмірі 600 гривень.

Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Питання збільшення розміру аліментів регламентовано ст. 192 СК України та Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Так, згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивач не надав суду належні та допустимі докази щодо погіршення свого стану здоровя або матеріального становища та докази щодо поліпшення матеріального становища відповідача, посилаючись як на єдину підставу збільшення розміру аліментів на дитину внесення змін до законодавства в частині мінімального розміру аліментів на дитину.

В той же час, відповідно до розяснень, викладених у абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року судам необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених судових рішень про їх стягнення.

Також, слід врахувати, що відповідач є безробітним, має на утриманні ще двох малолітніх дітей та його співмешканка ОСОБА_6 перебуває в стані вагітності, що підтверджується довідкою Новоселицької ЛКК від 05 січня 2018 року.

За вказаних обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог про збільшення розміру аліментів на дитину.

Отже враховуючи всі обставини справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, у звязку з чим в позові необхідно відмовити.

Вирішуючи заяву про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

З витягу журналу реєстрації угод про надання юридичних послуг громадянам адвокатом ОСОБА_3 № 1 від 05 січня 2018 року вбачається, що відповідач 03 січня 2018 року уклав з адвокатом ОСОБА_3 угоду про надання правової допомоги, відповідно якої останній має право здійснювати свої повноваження по представленню інтересів клієнта в судах по вказаній цивільній справі.

Крім того, з вказаного витягу вбачається, що угодою передбачено розмір оплати адвокату гонорару за надання юридичної допомоги в розмірі 1000 гривень.

Відповідно до ст. 133 ч. 3 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати (окрім судового збору), повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Разом з тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах визначений статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і він не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді адвокатом регламентовано у ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.

Витяг з журналу з реєстрації угод про надання юридичних послуг громадянам адвокатом ОСОБА_3 на думку суду також не може свідчити про здійснення оплати на правову допомогу, оскільки він не є фінансово-розрахунковим документом, який належним чином підтверджує факт оплати.

Крім цього, суду не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, як того вимагає положення ст. 137 ЦПК України.

Таким чином, слід вказати, що відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України відповідач має право вимагати від позивача компенсацію, здійснену ним на оплату правової допомоги.

Однак, оскільки з наявних у матеріалах справи доказів, на які посилається відповідач, неможливо встановити об'єми, кількість та види конкретних послуг, за які здійснено оплату відповідачем та суду не надано належного документального підтвердження оплати відповідачем витрат на правову допомогу, то у задоволені його заяви в частині стягнення з позивача витрат, пов'язаних з оплатою професійної правничої допомоги адвоката слід відмовити.

На підставі ст.ст. 180-184, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину, відмовити.

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу по справі в розмірі 1000 гривень, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: