ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2018 року м. Кропивницький

справа № 401/2731/17

провадження № 22-ц/781/233/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненко

суддів: Мурашка С.І., Кіселика С.А.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.11.2017 року у складі судді Кадигроб С.М. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат пов'язаних із хворобою,?

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат пов'язаних із хворобою.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 19 вересня 1998 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

У лютому 2014 року він дізнався про те, що хворий на рак прямої кишки.

Спочатку він знаходився на обстеженні у стаціонарі хірургічного відділення Світловодської ЦРЛ, потім був направлений на лікування до Кіровоградського обласного онкологічного диспансеру, де з 13.03.2014 року по 18.03.2014 року пройшов курс ТГП у СД-25 Гр., 21.03.2014 року йому проведено операцію, а потім в період з 13.05.2014 року по 27.11.2014 року пройшов 6 курсів хіміотерапії.

Позивач зазначив, що лікування потягло за собою фінансові витрати, які складаються із витрат на придбання лікувальних препаратів та матеріалів, витрат на проїзд та витрат пов'язаних із проведенням обстеження. На операцію ним витрачено 4000 грн., на проходження шести курсів хіміотерапії - 5220 грн., та 4220 грн. 50 коп. на проїзд, придбання медичних препаратів та матеріалів, всього сума витрат становить 13440 грн. 50 коп.

Внаслідок загального захворювання він втратив працездатність.

В 2014 році йому встановлено ІІ групу інвалідності, а у 2015 році - ІІІ групу.

Позивач зазначив, що його дружина ОСОБА_2 зовсім не брала участі у витратах, пов'язаних із його хворобою та лікуванням. Більше того, за цей період часу не виявляла до нього співчуття, вела себе негідно і 16 вересня 2015 року за її ініціативою розірвано шлюб.

З 01 вересня 2015 року йому призначено пенсію по інвалідності в сумі 949 грн., на сьогоднішній день за вирахуванням аліментів вона становить 656 грн.

Вважає, що має право на стягнення із колишньої дружини ОСОБА_2 половини витрат пов'язаних із його захворюванням, внаслідок якого він втратив працездатність.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.11.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначається, що суд першої інстанції всупереч встановленим фактам та наявності передбачених статтею 90 СК України підстав для задоволення позову зробив висновок , який не відповідає обставинам справи, проте що відповідач приймала участь у витратах на лікування позивача та відмовлено у задоволені позову за безпідставністю вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що з 19 вересня 1998 року по 16 вересня 2015 року сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі. (а.с.8, 28).

З 22 лютого 2014 року по 04 березня 2014 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарі в Світловодській ЦРЛ, з клінічним діагнозом рак прямої кишки. Кровотеча. (а.с.9)

21 березня 2014 року ОСОБА_1 зроблено операцію в Кіровоградському обласного онкологічному диспансері, та в післяопераційний період з 13.05.2014 року по 27.11.2014 року отримав шість курсів хіміотерапії. Вартість операції приблизно склала 4000 грн., вартість одного курсу хіміотерапії складала 870 грн. (а.с.20-23).

ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності, станом на травень 2017 року її розмір становить 1312 грн., з яких утримуються аліменти в сумі 656 грн. (а.с.24-27, 29-30).

Судом встановлено той факт, що на час хвороби ОСОБА_1, проведення йому операції, курсів хіміотерапії, ні він, ні його дружина ОСОБА_2 не працювали, на їх утриманні перебували двоє неповнолітніх дітей, тому на лікування безповоротно надавали кошти його батьки в сумі близько 5000 грн. перед операцією та щоразу на проведення хіміотерапії в сумі 1000 грн., друзі із Сургута в сумі 5000 грн., долучалися кошти отримані від продажі доларів, які їх сім'ї надала перед Новим роком ОСОБА_3

Суд першої інстанції дійшов висновку, що що в силу ст.90 Сімейного кодексу України ОСОБА_2, як дружина ОСОБА_1 брала участь у витратах пов'язаних із хворобою чоловіка. Крім того, їздила з ним по лікарнях, провідувала у післяопераційний період, купувала необхідні медикаменти, здійснювала догляд. Тому твердження ОСОБА_1, що дружина його ігнорувала і ніяким чином не допомагала є помилковим.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що свої позовні вимоги щодо стягнення з колишньої дружини коштів витрачених ним на лікування, позивач обґрунтовує на підставі ст.75 Сімейного кодексу України, згідно якої дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Проте, таке посилання є неправильним, оскільки дана стаття передбачає право на утримання (аліменти) одного з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, тобто регулярної грошової допомоги, а стягнення витрат пов'язаних із хворобою одного з подружжя чинним законодавством не передбачено.

Колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції , що позов не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись з позовом до суду посилається на норми матеріального права які регулюють спірні правовідносини - статтю 90 , ч.1 ст.75 СК України.

Правовідносини, що виникли між сторонами, виходячи із позовних вимог, регулюються ст. 90 СК України, яка встановлює взаємний обов'язок чоловіка та дружини брати участь у витратах, пов'язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що в період хвороби , коли позивач ніс матеріальні витрати на лікування, сторони перебували у шлюбних відносинах.

Відповідно до статті 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороби тощо) самостійного заробітку(доходу).

Встановлені обставини свідчать , що у сторін в зазначений період часу був спільний бюджет, відповідно усі витрати по лікуванню повинні були витрачатись з даного бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що на час хвороби ОСОБА_1, проведення йому операції, курсів хіміотерапії, ні він, ні його дружина - ОСОБА_2 не працювали, на їх утриманні перебували двоє неповнолітніх дітей,відповідно доходу в даний період часу до їх сімейного бюджету не надходило.

Допомогу на лікування надавили треті особи, зокрема рідні та знайомі сторін по справі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в силу своїх можливостей надавала посильну допомогу.

Діючим законодавством не передбачено, що витрати понесені при лікуванні одного із подружжя, виходячи із приписів статті 90 СК України повинні бути покладенні на чоловіка і жінку в рівних частинах.

Стаття 75 СК України передбачає право на утримання (аліменти) одного з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, тобто регулярної грошової допомоги.

З позовних вимог вбачається, що позивач ставив питання не про стягнення аліментів відповідно до статті 75 СК України, а ставив питання проте , що дружина повинна була приймати участь у понесені витрат на його лікування в період хвороби, тому в даному випадку зазначена норма матеріального права до спірних правовідносин не застосовується

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.11.2017 року - залишити без змін.

Повний текст постанови складено 30.01.2018року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: