АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Київ

Унікальний № 753/8005/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/796/571/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченко М.М., Рубан С.М.

секретаря Задерей І.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року, судді Коренюк А.М., ухваленого в приміщенні суду в м. Києві в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 13 липня 2010 року був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 3 500 грн. 00 коп. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.

Позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 31 березня 2017 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 74 724 грн. 52 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість за кредитом - 3 493 грн. 69 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 62 746 грн. 33 коп.; 4 450 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 3 534 грн. 50 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.10.2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ - 14360570, 74 724 грн. 52 коп. - заборгованості за кредитним договором; 1 600 грн. 00 коп. - судового збору, а всього - 76 324 (сімдесят шість тисяч сімсот двадцять чотири) грн. 52 (п'ятдесят дві) коп.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В скарзі вказував на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Зазначив, що в матеріалах справи немає кредитного договору як єдиного документу і позивачем не було подано письмових доказів на підтвердження того, що відповідач належним чином ознайомлена з умовами кредитування. Як доказ використовується анкета-заява позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку на 94 аркушах, для ознайомлення з якими та визнання позичальнику необхідно мати достатній час та додаткові роз'яснення. Судом першої інстанції не враховано і не взято до уваги, що згідно анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 13 липня 2010 року відповідач лише заповнила анкету-заяву і лише з метою отримання зарплатної картки, про що є відповідна відмітка в анкеті-заяві. Відповідач не зверталася до позивача з заявою про отримання платіжної кредитної картки «Універсальна» або картку «Gold» і в заяві-анкеті не зазначала бажаний кредитний ліміт, як того вимагала заява-анкета та не отримувала кредит, зокрема у розмірі 3 500 грн., як зазначено в оскаржуваному судовому рішенні. Суд не застосував строк позовної давності до даних правовідносин, встановлений ст.ст.257, 258 ЦК України, зокрема: загальної - 3 роки і спеціальної - 1 рік. як того вимагала відповідач у письмових запереченнях проти позову з відповідним правовим обґрунтуванням (а.с.45-52). Зокрема, термін платіжної картки закінчився 30 червня 2013 року, а позовна заява подана 26.04.2017 року. Суд не застосував вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Заперечення (відзив) на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

Представник позивача проти задоволення скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,

за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,

що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 13 липня 2010 року був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 3 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с. 3-4, 5, 6, 7 - 30, 31).

Відповідно до умов укладеного договору Договір складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг й Правил користування платіжною карткою.

Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором.

Позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості, рухом коштів по рахунку позичальника (а.с.3-4), проте відповідач не належним чином виконує умови договору, не своєчасно сплачує відсотки, не погашає тіло кредиту.

Відповідач відповідно до умов Кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. При цьому обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Виходячи з наявних в справі доказів, вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Доводи скарги про те, що позивач в 2010 році не брала кредит, а лише підписала анкету-заяву з метою отримати картку для отримання заробітної плати, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що позивачем до апеляційного суду були надані докази з яких вбачається, що в договірні відносини з позивачем позивач вступила в 2010 році, що підтверджується анкетою-заявою, датованою 13 липнем 2010 року та фотокарткою відповідача, розміщеною на стандартному бланку позивача з реквізитами договору за 2010 рік.

З довідки наданої позивачем вбачається, що відповідачу видавалось декілька карток, в тому числі 14.12.2012 року та 11 вересня 2014 року. При цьому посилання представника відповідача на те, що кошти вона отримувала в борг не в 2010 році на правильність висновків не впливають, оскільки при отриманні нової картки, не вимагається повторне укладення договору з банком, а тому та обставина, що договір укладався в 2010 році, а кошти, які не повернула позивач вона отримувала за картками 2012 та 2014 року, висновок суду про наявність боргу не спростовують. Колегія суддів не приймає доводи представника позивача, що борг є, але за іншим договором, оскільки договір сторони укладали один, шляхом підписання анкети-заяви, яка міститься в матеріалах справи, та наданням згоди відповідачем на приєднання до правил надання банківських послуг.

З наданого суду розрахунку та виписки по рахунку відповідача вбачається, що остання має заборгованість, яка виникла з 2012 року в загальному розмірі 74 724 грн. 52 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість за кредитом - 3 493 грн. 69 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 62 746 грн. 33 коп.; 4 450 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 3 534 грн. 50 коп. - штраф (процентна складова).

На спростування вказаного розрахунку заборгованості, відповідач свого розрахунку суду не подала.

При цьому посилання на не відповідність ліміту кредитування умовам, укладеного договору, колегія не приймає, так як за умовами договору відповідач надала свою згоду, на зміну ліміту кредитування позивачу, що підтверджується наданими суду правилами надання банківських послуг для "ПриватБанку", що діяли станом на час виникнення правовідносин між сторона.

Представник відповідача не заперечував, що остання користувалась кредитними картками "ПриватБанку", що також підтверджується фотографіями відповідача з такими кредитними картками, які надані були за клопотанням представника позивача, задоволеним апеляційним судом.

З виписки по рахунку вбачається, що неповернуті кошти відповідачем були зняті в банкоматі в грудні 2012 року, проте повернуті не були.

Враховуючи вищенаведені обставини . встановлені судом, колегія приходить до висновку, що позивач довів порушення своїх прав відповідачем, яка не виконала умови договору, щодо повернення кредитних коштів.

Посилання на пропуск позивачем строку позовної давності колегія не приймає, з огляду на те, що відповідач в 2012 та 2014 році отримувала нові картки у позивача. Строк дії картки, отриманої в 2012 році, закінчувався в липні 2016 року,таким чином звернення з позовом в травні 2017 року відбувалось з дотриманням трирічного строку позовної давності, який слід обраховувати з дати закінчення строку дії картки, оскільки строк виконання зобов'язань відповідачем був передбачений до закінчення строку дії картки.

Доводи скарги в частині незастосування судом ст. 551 ЦК України є безпідставні, так як розмір нарахованих штрафних санкцій не перевищує розмір неповернутих позивачем коштів по кредиту та відсоткам, а тому підстав зменшувати неустойку у суду не було.

Інших доводів, які б спростовували висновок суду про наявність боргу, апеляційна скарга не містила.

Рішення суду в частині вирішення спору ухвалено без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу представника відповідача слід залишити без задоволення.

Разом з тим, стягуючи з відповідача судовий збір, суд першої інстанції не вірно встановив обставини, які мали значення для вирішення цього питання, та порушив норми процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (частина шоста цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Аналогічні положення містив і ЦПК України в редакції на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Так, відповідно до посвідчення серії ААІ № 063610 від 23 серпня 2016року ОСОБА_2 є інвалідом I групи.

Таким, чином у місцевого суду не було правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, оскільки останній повинен бути компенсований за рахунок держави, а тому рішення в частині стягнення судового збору підлягає скасування з постановленням нового рішення в цій частині.

При подачі апеляційної скарги, судовий збір не сплачувався, так як відповідачка звільнена від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір», а тому ці витрати компенсуються за рахунок держави.

Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 374, 375, 376, 382- 384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп. скасувати.

Компенсувати за рахунок держави Державною судовою адміністрацією понесені Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1600 грн. 00 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повна постанова складена 26 січня 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Іванченко М.М.

РубанС.М.