Постанова

Іменем України

22 січня 2018 року

м. Київ

справа № 182/11680/13-ц

провадження № 61-1486св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської дирекції, ОСОБА_7,

треті особи: орган опіки та піклування Нікопольської міської ради, приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Новіков І. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Михайлів Л. В. від 08 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2013 року ОСОБА_4, діючи в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської дирекції (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»),

ОСОБА_7 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, скасування записів в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 проживала однієї сімʼєю з ОСОБА_7 За час спільного проживання у сторін народилася донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час спільного проживання ОСОБА_7 придбав будинок АДРЕСА_2 за кошти, отримані в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі кредитного договору від 14 квітня 2008 року № 014/147416/3144/74.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором,

14 квітня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки № 014/147416/3144/74-Ж, за умовами якого ОСОБА_7 передав ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в іпотеку домоволодіння АДРЕСА_2.

На момент укладення кредитного договору від 14 квітня 2008 року

№ 014/147416/3144/74 та договору іпотеки від 14 квітня 2008 року

№ 014/147416/3144/74-Ж ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_7, а тому останній не мав права без її згоди укладати кредитний договір та розпоряджатися спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, на момент укладення договору іпотеки право на користування спірним будинком мала малолітня ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, та на укладення цього договору не було отримано згоди органу опіки та піклування, що призвело до порушення її житлових прав.

Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог,

ОСОБА_4, діючи в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, просила визнати недійсним кредитний договір від 14 квітня 2008 року № 014/147416/3144/74, укладений між ОСОБА_7 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції, правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та застосувати наслідки недійсності правочину; визнати недійсним іпотечний договір від

14 квітня 2008 року № 014/147416/3144/74-Ж, укладений між ОСОБА_7 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції, правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковим І. М., зареєстрованого в реєстрі за № 883; в порядку застосування недійсності договору іпотеки від 14 квітня 2008 року

№ 014/147416/3144/74-Ж, укладеного між ОСОБА_7 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції, правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», скасувати запис в державному реєстрі іпотек за № 887, обʼєкт обтяження: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв.м, та земельну ділянку розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, що

14 квітня 2008 року був внесений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковим І. М. на підставі іпотечного договору від 14 квітня 2008 року № 014/147416/31474-Ж, укладеного між

ОСОБА_7 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції, правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», скасувати запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження обʼєктів нерухомого майна запис за № 888, обʼєкт обтяження: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв.м, та земельну ділянку розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Нікопольського міськрйонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_7 про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки задоволено частково.

Визнано недійсним іпотечний договір від 14 квітня 2008 року

№ 014/147416/3144/74, укладений між ОСОБА_7 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції, правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», від

14 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковим І. М. зареєстрованого в реєстрі за

№ 883.

Скасовано запис, внесений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковим І. М. в державний реєстр іпотек за № 887, обʼєкт обтяження: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв.м, та земельну ділянку розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Скасовано запис внесений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковим І. М. в Єдиний реєстр заборон відчуження обʼєктів нерухомого майна запис за № 888, обʼєкт обтяження: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв.м, та земельну ділянку розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»); діти члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем (стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства»).

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про те, що спірний договір іпотеки укладено із порушенням вимог частини першої статті 203 ЦК України, оскільки не враховано права та інтереси малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада

2016 року апеляційну скаргу представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5, до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_7, треті особи: орган опіки та піклування Нікопольської міської ради, приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Новіков І. М., про визнання договору іпотеки недійсним, скасування записів в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5, до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_7, треті особи: орган опіки та піклування Нікопольської міської ради, приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Новіков І. М., про визнання договору іпотеки недійсним, скасування записів в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати понесені по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 252 грн 34 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що на момент укладення спірного договору іпотеки у малолітньої ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, не було права користування житловим приміщенням, оскільки іпотечне майно - домоволодіння АДРЕСА_2 не було місцем проживання батьків малолітньої ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому на укладення спірного договору іпотеки не потрібна була згода органу опіки та піклування.

30 листопада 2016 року ОСОБА_4, діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5, подала касаційну скаргу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5, просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2016 року та залишити в силі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року справа № 6-3005цс15, в Постанові Верховного Суду України від 07 липня 2015 року справа № 6-396цс15 та в ухвалі Верховного Суду України від 23 грудня 2009 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

09 січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

14 квітня 2008 року між ОСОБА_7 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/147416/3144/74 про надання кредиту у сумі 164 187 грн строком до 14 квітня 2023 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 14 квітня 2008 року між ОСОБА_7 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», укладено договір іпотеки № 014/147416/3144/74-Ж, за умовами якого ОСОБА_7 передав банку в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв.м, та земельну ділянку розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, що належить останньому на праві власності, згідно договору купівлі-продажу від 14 квітня 2008 року.

Приватним нотаріусом Криворізького Нікопольського міського нотаріального: округу Новіковим І. М. 14 квітня 2008 року посвідчено зазначений договір іпотеки та здійснено державну реєстрації заборони відчуження нерухомого майна до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за записом № 888.

20 вересня 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року встановлено факт проживання однією сім'єю

ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в період з серпня 2003 року по 20 вересня 2008 року, визнано будинок АДРЕСА_2 об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а також визнано за кожним із них право власності на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку, як частки в спільному сумісному майні подружжя.

ОСОБА_7 з 29 серпня 1985 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно домової книги на домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_4 разом з малолітньої дитиною ОСОБА_5 зареєстровані у спірному домоволодінні з 23 грудня

2008 року, як такі, що переїхали на постійне місце проживання із будинку АДРЕСА_4.

Звертаючись з позовними вимогами про визнання договору іпотеки від

14 квітня 2008 року недійсним, ОСОБА_4, діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, послалася на те, що цей договір укладено

ОСОБА_7 без її згоди, як співвласника спільного сумісного майна подружжя, а також на норми Закону України «про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», зазначивши, що при укладенні спірного договору був відсутній відповідний дозвіл органу опіки та піклування, який відповідачі повинні були надати, а нотаріус вимагати.

За змістом частин першої, другої, четвертої статті 12 Закону України від

02 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. Для здійснення таких правочинів потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Вирішуючи категорію справ за позовами в інтересах дітей провизнання недійсними договорів іпотеки, обґрунтованими порушенням статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цього ж Закону в редакції Закону України від

21 грудня 2010 року № 2823-VI «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» залежно від моменту виникнення спірних правідносин), судам необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти на момент укладення оспорюваного договору наявність у дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначено й дитину) або на законі (стаття 29 ЦК України); за відсутності реєстрації дитини в спірному приміщенні на момент укладення оспорюваного договору ‒з'ясовувати наявність у дитини іншого місця проживання;

2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло - предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів.

Аналогічна позиція викладена в Постанвоі Верховного Суду України від

27 січня 2016 року за наслідками розгляду справи № 6-1055цс15.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Аналогічна позиція викладена в Постанвоі Верховного Суду України від

06 квітня 2016 року за наслідками розгляду справи № 6-589цс16.

Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від

09 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко протии Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), встановив, що станом на

14 квітня 2008 року, іпотечне майно - домоволодіння АДРЕСА_2, не було місцем проживання батьків малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, - ОСОБА_4 та ОСОБА_7, а тому суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки, скасування записів в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, оскільки спірний договір іпотеки не порушує права та інтеерси малолітньої ОСОБА_5,а тому на укладення спірного договору іпотеки не потрібна була згода органу опіки та піклування.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 судом апеляційної інстанції не перевірялося, оскільки в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржувалося.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судом апеляційної інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5,у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5,залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада

2016 рокузалишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська