Ухвала

19 січня 2018 року

м. Київ

справа № 564/1748/17

провадження № 61-922 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості платника аліментів,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_6 подав до Костопільського районного суду Рівненської області позов до ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості платника аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідно до рішення Рівненського районного суду від 20 вересня 2011 року він сплачує аліменти на користь відповідача на утримання їх спільної доньки в розмірі 400 грн 00 коп. на місяць.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 03 квітня 2014 року з ньго на користь відповідача стягнуто 51909 грн 52 коп. в якості неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів, судові витрати в сумі 519 грн 11 коп., а всього - 52428 грн 63 коп.

З урахуванням частини другої статті 197 СК України та тих обставин, що він регулярно сплачує аліменти та продовжує виплати за кредитним договором, ОСОБА_6 просив звільнити його від сплати на користь ОСОБА_5 суми 51909 грн 52 коп. в якості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, судові витрати в сумі 519 грн 11 коп., та всього - 52428 грн 63 коп.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, оскільки сума 51909 грн 52 коп., від якої просить позивач його звільнити, не є сумою заборгованості по сплаті аліментів, а є визначений судовим рішенням розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, то до даних правовідносин не може бути застосовано норму частини другої статті 197 СК України.

На вказане рішення ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року зазначену апеляційну скаргу відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що доводи позивача фактично зводяться до незгоди із рішенням Рівненського міського суду від 03 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яке набрало законної сили та не може бути предметом апеляційного перегляду в цій справі.

У грудні 2017 року ОСОБА_6 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення з додержанням вимог статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

В обґрунтування своїх вимог у касаційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що він виступає поручителем за кредитом, який взяла ОСОБА_5 та виплати за яким здійснює він, а також указує, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, зокрема, положення статей 599, 616 ЦК України та положення статті 197 СК України, неправильно визначено розмір неустойки за прострочення сплати аліментів платником аліментів.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Касаційна скарга ОСОБА_4 є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за нею.

Правовідносини щодо звільнення від сплати заборгованості платника аліментів врегульовано, зокрема, частиною другою статті 197 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до якої за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Правовідносини з приводу сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів регулюються, зокрема, частиною першої статті 196 СК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) згідно з якою при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що, сума 51909 грн 52 коп., від якої просить позивач його звільнити, не є сумою заборгованості по сплаті аліментів, а є визначений судовим рішенням розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, у зв'язку з чим до даних правовідносин не може бути застосовано норму частини другої статті 197 СК України.

Правильним є і висновок апеляційного суду про те, що доводи позивача фактично зводяться до незгоди із рішенням Рівненського міського суду від 03 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яке набрало законної сили та не може бути предметом апеляційного перегляду в цій справі.

Доводи касаційної скарги із посиланням на норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_6 просить звільнити його від сплати суми, яка не є заборгованістю за аліментами, а є визначений судовим рішенням розмір неустойки за прострочення сплати аліментів.

З огляду на викладене правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга на їх судові рішення є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. О. Антоненко

Суддя В. І. Журавель

Суддя В. І. Крат