Номер провадження: 22-ц/785/171/18
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2017 року,

встановила:

У лютому 2011 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 09 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №05/11/2007/840-К/1031 відповідно до якого ВАТ КБ «Надра» надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 192960,00 доларів США, зі строком повернення до 08 листопада 2017 року, зі сплатою 12,39%. Кредит надавався з метою проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 09.11.2007 року, згідно якого ОСОБА_2 придбає у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором №05/11/2007/840-К/1031 станом на 30.10.2010 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 2367680,16 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2014 року, позов ПАТ КБ «Надра» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №05/11/2007/840-К/1031 від 09 листопада 2007 року в розмірі 2367680,16грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2014 року, в частині позовних вимог про стягнення пені за договором, скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2014 року залишено без змін.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» пеню за порушення строку сплати ануітетного платежу в розмірі 99215,12 грн.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 через представника - ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законим є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 09 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кошти у розмірі 192960,00 доларів США, зі строком повернення до 08 листопада 2027 року, зі сплатою 12,39%.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 30 жовтня 2010 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 2367680,16 грн., яка складається: основний борг по кредиту - 194959,19 доларів США, що складає 1542439,13 грн.; заборгованість по відсоткам - 65198,93, що складає 515827,85 грн.; пеня за порушення строку сплати ануітетного платежу - 19612,88 доларів США, що складає 155169,26 грн.; штраф - 19495,92 доларів США, що складає 154243,92 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення боржником зобов'язання.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором пеня нарахована банком за період з 18 грудня 2007 року по 30 жовтня 2010 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, та складає, всупереч доводів апеляційної скарги, 99215,12 грн.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ПАТ КБ «Надра». Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 25 січня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець