Постанова

Іменем України

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа №185/9487/15-ц

провадження № 61-405св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), БілоконьО. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідач (за первісним позовом) - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у складі судді Врони А. О., від 11 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С., від 29 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Надра», банк) звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору від 25 червня 2008 року ОСОБА_4 отримав кредит на загальну суму 28 300 доларів США 58 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,49 % та строком погашення до 12 червня 2028 року.

На забезпечення зобов'язань позичальника, 25 червня 2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно якого остання зобов'язалась нести відповідальність перед кредитором за належне виконання ОСОБА_4 зобов'язання шляхом своєчасного повернення кредиту, виплати відсотків за користування кредитом, а також можливої пені та штрафних санкцій.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 11 червня 2015 року виникла заборгованість у сумі 28 259 доларів США 77 центів, з якої 25 494 доларів США 39 центів - заборгованість за кредитом, 2 765 доларів США 38 центів - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом, також заборгованість у сумі 69 129 грн 46 коп., яка складається з 9 264 грн 31 коп. - пеня, 59 865 грн 15 коп. - штраф., банк просив стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість за кредитним договором.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору від 25 червня 2008 року.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що умови укладеного між сторонами кредитного договору є несправедливими, при укладенні цього правочину банк свідомо та навмисно ввів ОСОБА_4 в оману щодо істотної умови кредитного договору - його ціни, а саме: абсолютного значення здорожчання кредиту та відсоткової ставки з метою привернення уваги до фінансової послуги саме цього кредитора. Водночас, розмір щомісячного ануїтетного платежу, як одного із вартісних елементів фінансової послуги, також не відповідає базовим умовам кредитування, та є навмисно завищеним банком з мотивів отримання прихованого прибутку. Разом з тим, банк навмисно не виконав переддоговірну роботу в порядку статі 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не надав споживачу всю необхідну інформацію, яка була необхідна для здійснення свідомого вибору. В діях банку наявні ознаки недобросовісної підприємницької практики, яка мала місце як у зв'язку із введенням позивача як споживача в оману, так і внаслідок замовчування інформації.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2008 року у розмірі 28 259 доларів США 77 центів, а також заборгованість у сумі 69 129 грн 46 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоборжник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належно взяті за договором кредиту зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості тавраховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність. Поручитель повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов'язань. Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування положень статті 215 ЦК України (щодо зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору), встановивши, що ОСОБА_4 не навів доказів щодо введення його в оману під час укладення договору споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням він мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору, власноручно його підписав та тривалий час виконував умови кредитного договору.

29 листопада 2017 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_5 кредитної заборгованості та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не прийнято до уваги те, що у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється у частині певних щомісячних зобов'язань з повернення грошових коштів поза межами цього строку. В іншій частині районним судом не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.

06 грудня 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 грудня 2016 року ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

17 січня 2018 року до Верховного Суду надійшла справа за позовом ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним.

25 січня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення у частині задоволених позовних вимог банку до нього та вирішення зустрічних позовних вимог, що були залишені без задоволення, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ПАТ «Комерційний банк «Надра» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та задовольнити заявлені ним зустрічні позовні вимоги до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому не є предметом касаційного перегляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що районний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи та дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та наявність правових підстав для його відповідальності перед банком. Зокрема судом не враховано висновок судової економічної експертизи №1282 від 19 квітня 2016 року та наявність у діях банку ознак недобросовісної підприємницької практики, яка мала місце як у зв'язку із введенням позивача, як споживача, в оману.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 25 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 840704/ФЛ, згідно з умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у сумі 28300 доларів США 58 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,49 % та строком погашення до 12 червня 2028 року (пункти 1.1, 1.3.1, 3.3.4 кредитного договору). Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (пункт 1.3.1 кредитного договору).

Відповідно до пунктів 3.3.1, 3.3.3 кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 364,52 доларів США. Позичальник вносить черговий платіж щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 10 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, Банк, починаючи з 13 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. Якщо 10-е число є небанківський днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті.

Згідно з пунктом 5.2 кредитного договору у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк визначений п. 3.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно пункту 5.3 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п.4.3 за виключенням п.п.4.3.3, 4.3.4 цього договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у пункті 1.1 цього договору за кожен випадок.

Відповідно до пункту 7.3 кредитного договору сторони дійшли згоди щодо збільшення строку позовної давності до 10 років.

25 червня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно умов якого остання поручається перед банком за належне виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 840704/ФЛ від 25 червня 2008 року, у разі невиконання зобов'язань позичальником, в тому числі мав сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49% річних із розрахунку фактичної кількості днів у періоді, сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, сплатити можливі штрафна санкції (штраф, пеня), позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункти 1.1,1.2 договору поруки).

Встановлено, що ОСОБА_4, у порушення умов кредитного договору, не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 11 червня 2015 року виникла заборгованість у сумі 28 259 доларів США 77 центів, з якої 25 494 доларів США 39 центів - заборгованість за кредитом, 2 765 доларів США 38 центів - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом, а також заборгованість у сумі 69 129 грн 46 коп., яка складається з 9 264 грн 31 коп. - пеня, 59 865 грн 15 коп. - штраф.

У відповідності до висновку судової економічної експертизи №1282, яка проведена Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса від 19 квітня 2016 року, в обсязі наданих матеріалів, відповідно до проведених досліджень, розраховані відповідно до вимог правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року, згідно з умовами кредитного договору №840704/ФЛ від 25 червня 2008 року, показники сукупної вартості кредиту в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу становлять: 1) реальна процентна ставка - 16,41%; 2) абсолютне значення подорожчання кредиту - 59 694 доларів США 02 центи, реальна процентна ставка становить 16,41%. В обсязі наданих матеріалів визначити чи відповідають розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту за кредитним договором №840704/ФЛ від 25 червня 2008 року та його реальної процентної ставки вимогам правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року, не надається за можливе, у зв'язку з відсутністю у вказаному кредитному договорі розрахунків показників сукупної вартості кредиту у вигляді абсолютного значення подорожчання кредиту та реальної процентної ставки.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, а банк надав позичальнику інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У даній справі суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними договору споживчого кредиту, правильно застосувавши положення статей 203, 215 ЦК України та статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима не виконав, а тому судом правильно застосовано при вирішенні вказаного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення, в тій частині, що були предметом касаційного перегляду, - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року, у незміненій частині, та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О.В. Білоконь

С.Ф. Хопта