Провадження № 22-ц/824/3209/2018 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 грудня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення боргу за депозитним договором,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який надалі уточнив і мотивував тим, що 13 лютого 2014 року через банківську систему «Приват24» він відкрив депозитний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк», на який перерахував грошові кошти у розмірі 30000 доларів США зі свого рахунку № НОМЕР_2, відкритого в ПриватБанку. Навесні 2014 року у зв'язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території Автономної республіки Крим та м.Севастополя, його рахунок № НОМЕР_1 було заблоковано. З метою отримання належних йому коштів та нарахованих по ним відсотків він неодноразово звертався до відповідача із вимогами поновити йому доступ до рахунку, однак звернення залишені без реагування.

Вказував, що 20 квітня 2017 року він подав заяву до головного офісу ПАТ «КБ «ПриватБанк», у якій вимагав перевести суму вкладу у розмірі 30000 доларів США разом із нарахованими відсотками на рахунок. Оскільки вимоги його заяви від 20 квітня 2017 року залишилися без виконання, він вимушений звернутися до суду.

Після остаточного уточнення вимог просив стягнути із відповідача на його користь 37684,61 доларів США, з яких 30000 доларів США - сума вкладу, 184,10 доларів США - проценти за період із 13 лютого по 12 березня 2014 року, 7489,32 долари США - проценти за період із 13 березня 2014 року по 24 квітня 2017 року, 7,40 доларів США проценти за період із 25 квітня по 03 травня 2017 року, 3,79 доларі США - проценти за період із 04 травня 2017 року по 07 серпня 2018 року, а також стягнути 31440,96 грн. у якості 3 % річних за період із 25 квітня 2017 року по 07 серпня 2018 року.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 23 серпня 2018 року позов

- 2 -

задоволено в повному обсязі. Стягнуто із ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 37684,61 доларів США та 31440,96 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із таким рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його незаконність і необгрунтованість. Скарга мотивована відсутністю належних доказів укладення між сторонами депозитного договору, зокрема як відсутністю письмового договору чи відповідної заяви позивача до банку, так і квитанції про внесення коштів, а надана ПриватБанком виписка по рахунку позивача за № НОМЕР_2 не є таким доказом. Окрім того, судом невірно стягнуто проценти за ст.625 ЦК України та невірно застосовано курс долара до гривні, який має застосовуватися не станом на 07 серпня 2018 року, а станом на 24 квітня 2017 року.

Позивач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ПриватБанку є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Далія С.О. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Печерського районного суду м.Києва як незаконне.

Представник позивача адвокат ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з паспортом громадянина України позивач є громадянином України, місце проживання якого у встановленому законом порядку зареєстроване у м.Одеса.

13 лютого 2014 року через банківську систему «Приват24» позивач відкрив депозит з номером рахунку з прихованою частиною «26**15», на який перераховано суму в іноземній валюті у розмірі 30000 доларів США з належного позивачу рахунку № НОМЕР_2 за угодою № SAMDN5489 від 14 травня 2013 року.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території АРК Крим та м.Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» № 260 від 06 травня 2014 року.

- 3 -

Відповідно до наданої ПриватБанком інформації від 29 січня 2018 року про залишки коштів та нараховані проценти на належному позивачу рахунку № НОМЕР_1 залишок коштів станом на 31 грудня 2014 року, 31 грудня 2015 року, 31 грудня 2016 року та 31 грудня 2017 року сума залишку залишалася незмінною у валюті вкладу - 30184,10 доларів США.

13 квітня 2017 року позивач через свого представника звернувся з листом до ПАТ «КБ «ПриватБанк», де просив повернути йому грошову суму у розмірі 30000 доларів США шляхом перерахування з депозитного рахунку № НОМЕР_1, відкритого через банківську систему «Приват24», на картковий рахунок позивача № 264439 або видати через касу відділення банку. Також, позивач просив надати відомості щодо нарахованих процентів на суму вкладу, виписки по рахунку № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

За наслідками розгляду даної заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовив у наданні інформації, пославшись на припинення діяльності банку на території АРК Крим і м.Севастополя, втрату можливості здійснювати банківську діяльність та відсутність у банку доступу до первинної документації по зазначеним рахункам.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що наявність договірних відносин між ОСОБА_3 та банком за договором банківського вкладу (депозиту) підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми письмовими доказами, що містяться у матеріалах справи, відповідачем у судовому порядку не спростовано доводи сторони позивача.

При цьому суд виходив з того, що видавши довідку про наявність депозитного вкладу позивача, відповідач визнав існування правовідносин між сторонами.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст.1058 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Тобто, договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), затвердженої постановою Правління Національного банку Ураїни № 492 від 12 листопада 2003 року (зареєстрована у МЮ України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п.1.8 Інструкції); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі, один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п.1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового

- 4 -

обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10 Інструкції).

Розділ 10 вказаної Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), затвердженої постановою Правління Національного банку Ураїни № 516 від 03 грудня 2003 року (зареєстроване у МЮ України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року (зареєстрована у МЮ України 25 червня 2011 року за № 790/19528), яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов'язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.

Отже за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що грошові кошти вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором

- 5 -

банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а у банку - відповідний обов'язок.

Тобто, при розгляді справ щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, судам необхідно встановити факт укладення відповідного договору, з'ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Вказана правова позиція сформована у цілому ряді постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 09 серпня 2018 року у справі № 661/4753/14-ц; від 08 травня 2018 року у справі № 201/503/16-ц; від 06 червня 2018 року у справі № 299/540/15-ц, від 17 травня 2018 року у справі № 755/28633/14-ц, де, залишаючи без змін судові рішення щодо відмови у стягненні грошових коштів у якості депозиту, Верховний Суд зазначив про відсутність оригіналу договору банківського вкладу та будь-яких інших документів, які б підтверджували укладення депозитного договору та внесення грошових коштів у якості депозиту.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції наведеного не врахував, не звернув уваги як на відсутність в матеріалах справи укладеного між сторонами у письмовій формі договору банківського вкладу, так і відсутність оригіналу квитанції про перерахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, які б відповідачли вимогам, передбаченим законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Окрім того, задовольняючи позов, суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність у справі будь-яких доказів про відкриття позивачем депозиту саме в АРК Крим, на що посилається позивач.

На запитання апеляційного суду представник позивача не зміг назвати регіональне управління чи відділення Приватбанку в АРК Крим, де було відкрито депозит.

Прийшовши до висновку про правомірність вимог ОСОБА_3, суд фактично керувався лише наданою банком інформацією, не звернувши уваги на заперечення банку, а також те, що дана інфомація стосується виключно наявності коштів та їх руху по рахунках позивача, проте не є належним і допустимим доказом у розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України, який підтверджує наявність між сторонами відносин за договором банківського вкладу, а не інших (банківського рахунку тощо) і відповідно наявність у позивача прав, які випливають із цих правовідносин (повернення вкдаду, процентів, покладення відповідальності на банк за несвоєчасне повернення вкладу).

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права не грунтується на матеріалах справи і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивач в даній справі не довів як те, що 13 лютого 2014

- 6 -

року між сторонами було в належній, визначеній законом письмовій формі укладено договір банківського вкладу, так і те, що на виконання умов цього договору банківського вкладу позивач вніс кошти, що є його процесуальним обов'язком у силу ст.ст.12, 81 ЦПК України.

При цьому колегія суддів виходить із того, що позивач не надав суду ні оригінал договору банківського вкладу (заяви, яка містить всі істотні умови договору), укладений у письмовій формі, ні оригінал квитанції, оформленої відповідно до вимог, встановлених ст.ст.1058,1059 ЦК України та нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами).

Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що доказом існування між сторонами правовідносин за договором банківського вкладу є виписки про рух коштів по рахунках та довідки про наявність коштів на рахунках позивача, надані ПриватБанком, оскільки як вище вказувалося ці довідки стосується руху коштів і не є підтвердженням укладання депозитного договору у розмінні ч.1 ст.1059 ЦК України.

Це ж стосується наданої позивачем копії роздруківки банкомату із системи Internet BankingПриват24 (а.с.125), яка стосується руху коштів у лютому 2014 року (правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 755/28633/14-ц).

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 серпня 2018 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення боргу за депозитним договором.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: