Справа № 359/2067/17 Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/2814/18 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 29 14.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого Сліпченка О.І., суддів Голуб С.А., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Удовиченко В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат пов'язаних з будівництвом,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 є її сином та власником земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1, на якій побудований, але не введений в експлуатацію житловий будинок, а також власником земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_2 на якій побудовано нежитлове приміщення, а саме господарський двір по переробці сільськогосподарської продукції (цех).

Незважаючи на те, що земельні ділянки були придбані на користь ОСОБА_3, всі витрати на будівництво житлового будинку та цеху були здійснені виключно ОСОБА_2 Крім цього, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року було встановлено, що ОСОБА_2 приймала безпосередню участь в будівництві житлового будинку АДРЕСА_1

Позивач просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь витрати, понесені на будівництво житлового будинку та господарського двору у загальному розмірі 1 659 720 гривень 43 копійки.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь позивача витрати понесені нею на будівництво жилого будинку та на будівництво господарського двору всього в сумі 1 659 720,43 грн., а також стягнено судовий збір в розмірі 8 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки Суду не відповідають обставинам справи, Судом неправильно застосовані норми матеріального права та процесуально права.

Крім того, зазначає, що в спорі відсутній предмет, посилаючись на те, що з позивачем являються членами сім'ї, а отже відшкодування витрат можливе тільки в випадку, якщо наявний підписаний між ними договір.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що твердження апелянта щодо відсутності предмету спору є незаконними та не заслуговують на увагу, адже місцевий суд роз'яснив їй в мотивувальній частині, що вона може подати позов про відшкодування затрат на будівництво, а твердження відповідача, що вони з позивачем є сім'єю хибні, адже вони не проживають спільно, не мають спільного побуту та взаємних прав і обов'язків. Зазначає, що суд першої інстанції встановив, що вона приймала безпосередню участь в будівництві житлового будинку та нежитлової будівлі. Документи, які підтверджують витрати понесені позивачем залишились в будинку, доступу до якого вона не має.

В судовому засіданні сторони підтримали свої позиції.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів

3)показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,2294 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.92-94), а також земельної ділянки площею 0,2498 га з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується в АДРЕСА_2 (т.1 а.с.95-96).

На підставі рішення виконавчого комітету Дударківської сільської ради Бориспільського району (т.1 а.с.97,98) на вказаних земельних ділянках було збудовано: нежитлове приміщення - господарський двір по переробці сільськогосподарської продукції (цех) та житловий будинок. Право власності на зазначене новостворене нерухоме майно у встановленому законом порядку за ОСОБА_3 не зареєстровано.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, Департамент ДАБІ у Київській області про визнання права власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва житлового будинку, та на господарський двір по переробці сільськогосподарської продукції (т.1 а.с.70-73) встановлені наступні обставини:

- ОСОБА_3 вважається забудовником житлового будинку та нежитлового приміщення, що розташовуються відповідно в АДРЕСА_3;

- ОСОБА_2 приймала безпосередню участь в будівництві житлового будинку АДРЕСА_3.

З огляду на цю обставину належно проаналізувавши докази та враховуючи вимоги ст.82 ЦПК України, суд першої інстанції правильно вважав доведеною ту обставину, що ОСОБА_2 безпосередньо приймала участь в будівництві житлового будинку НОМЕР_3 та будівництві господарського двору по переробці сільськогосподарської продукції АДРЕСА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права та інтересу зазначені у ст. 16 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Також, при вирішенні спору по суті та надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність. Так, згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував про необхідність дотримання судами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на це, ефективний засіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що спосіб захисту порушених прав, який просить застосувати ОСОБА_2, тобто відшкодування понесених нею витрат на будівництво, незважаючи на те, що сторони по справі є членами сім'ї, в даному випадку суд вважає найбільш ефективним та спрямованим на гарантування реального відновлення порушених прав.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення вартості будівництва житлового будинку та господарського двору по переробці сільськогосподарської продукції (цеху) з таких підстав.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2017 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу (т.1 а.с.124-125) на вирішення якої постановлено наступні питання: яка вартість спірного майна.

Матеріали справи було повернуто з повідомленням про неможливість надання висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №11683/17-42 від 28 лютого 2018 року (т.2 а.с.117-119). Візуальне та натурне обстеження об'єктів дослідження не відбулося через відсутність доступу до зазначених об'єктів, а саме перешкоджання відповідача у такому доступі.

За змістом ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Вказані дії відповідача місцевий суд правильно кваліфікував як ухилення від проведення експертизи.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Бюро оцінок», ринкова вартість даного будинку становить 1 515 825 гривень (т.1 а.с.201-245).

Згідно з звітом про незалежну оцінку нежилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Бюро оцінок», ринкова вартість нежитлового будинку становить 906 321 гривень (т.2 а.с.38-108).

Суд першої інстанції, враховуючи те, що сторонами не надано будь-яких інших допустимих та достовірних доказів на основі яких суд міг би визначити вартість понесених позивачем витрат на будівництво, а також враховуючи повідомлення судового експерта про неможливість надання висновку судової експертизи через відсутність натурного обстеження об'єктів дослідження, вважає, вказані звіти про незалежну оцінку нерухомого майна від 14 березня 2018 року достовірними та допустимими доказами.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано будь-якого іншого належного та допустимого доказу на спростування вказаних звітів про оцінку майна, вартості понесених витрат на будівництво об'єктів нерухомого майна .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та всебічно з'ясував обставини справи, та оскільки на стадії розгляду справи по суті позивач позбавлений права збільшити розмір позовних вимог, стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на будівництво житлового будинку НОМЕР_3 у розмірі 1 144 038 гривень 43 копійки та господарського двору по переробці сільськогосподарської продукції НОМЕР_3 у розмірі 515 682 гривень, що розташовуються в АДРЕСА_2

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Твердження відповідача, що він з позивачем є однією сім'єю недоведені, факт безпосередньої участі в будівництві встановлено рішенням суду, яке сторонами не оскаржувалось.

Оскільки, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 - 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: