Справа № 458/1154/17 Головуючий у 1 інстанції: Федитник І.Д.
Провадження № 22-ц/783/1155/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів:Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Симець В.І.

за участю: ОСОБА_4, представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Турківської комунальної центральної районної лікарні на рішення Турківського районного суду Львівської області у складі судді Федитник І.Д. від 28 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Турківської комунальної центральної районної лікарні про скасування накладеного дисциплінарного стягнення та поновлення на роботі і стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Турківського районного суду Львівської області від 28 лютого 2018 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасувати наказ виконуючого обов"язки головного лікаря Турківської комунальної центральної районної лікарні Коробова К.Ф. за №348 від 08.11.2017 року про притягнення ОСОБА_4- заступника головного лікаря по лікувальній роботі до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани.

Визнано незаконним та скасувати наказ виконуючого обов"язки головного лікаря Турківської комунальної центральної районної лікарні Коробова К.Ф. за №349 від 09.11.2017 року про притягнення ОСОБА_4- заступника головного лікаря по лікувальній роботі до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника головного лікаря по лікувальній роботі Турківської комунальної центральної районної лікарні з 10.11.2017 року.

Стягнуто з Турківської комунальної центральної районної лікарні (82540, с.Завадівка, вул. Військове містечко,8а Турківського району Львівської області,

ідентифікаційний код за ) в користь ОСОБА_4 ( 82544, с. Ільник, вул.Центральна,157/2 Турківського району Львівської області, РНОКПП - НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 листопада 2017 року по 28 лютого 2018 року в сумі 51534 грн.08 коп. з відрахуванням обов"язкових платежів і зборів.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в сумі 14273 грн.30 коп..

Стягнуто з Турківської комунальної центральної районної лікарні на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн..

Стягнуто з Турківської комунальної центральної районної лікарні судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 704 грн. 80 коп. +1762 грн., а всього разом 2466 грн. 80 коп.

Рішення суду оскаржила Турківська комунальна центральна районна лікарня подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення є необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх обставин справи та повного дослідження доказів. Зазначає, що як підстава для звільненна ОСОБА_4 за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді в наказі в.о. головного лікаря Турківської КЦРЛ від 09.11.2017 №349 зазначалися результати перевірки, якими встановлено факт неналежного виконання посадових обов`язків заступником головного лікаря по лікувальній роботі та відсутність зі сторони останнього належного контролю за якістю надання медичної допомоги, внаслідок чого рекомендовано звернути увагу на його відповідність займаній посаді . Виявлено невідповідністю відповідно до умов п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України також може бути неякісне виконання робіт, неналежне виконання трудових обов`язків через недостатню кваліфікацію. Зазначає, що судом не було взято до уваги жодного з наведенних фактів виявлених порушень з боку позивача, при цьому посилався на те, що відповідачем не наведено доказів порушення трудової дисципліни. Судом також не взято до уваги, що попередньо комісія ДОЗ ЛОДА вже звертала увагу на питання відповідності ОСОБА_4 займаній посаді.

Просить рішення Турківського районного суду Львівської області від 28 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4, представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі наказу за № 16 від 04.02.2009 року прийнятий на посаду заступника головного лікаря по лікувальній роботі Турківської комунальної центральної районної лікарні, що підтверджується трудовою книжкою позивача НОМЕР_2.

За результатами перевірки Турківської комунальної центральної районної лікарні у 2017 році за 1-ше півріччя 2017 року по організації експертизи тимчасової непрацездатності та відповідності надання медичної допомоги вимогам чинного законодавства було виявлено відсутність належного контролю за якістю надання медичної допомоги позивачем та рекомендовано розглянути питання щодо відповідності займаній посаді позивача на посаді заступника головного лікаря по лікувальній роботі Турківської комунальної центральної районної лікарні відповідно до довідки по перевірці організації експертизи тимчасової непрацездатності та відповідності надання медичної допомоги вимогам чинного законодавства.

На підставі результатів матеріалів перевірки наказом № 348 від 08.11.2017 року ,,Про притягнення до дисциплінарної відповідальності винних посадових осіб згідно рекомендації Департаменту охорони здоров"я Львівської обласної державної адміністрації №01-12-11/3257/01/офпу від 01.11.2017 року, відповідно до результатів організації експертизи тимчасової непрацездатності та відповідності надання медичної допомоги вимогам чинного законодавства" в.о. головного лікаря Турківської комунальної центральної районної лікарні К.Ф. Коробова на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

09.11.2017 року, наказом в.о. головного лікаря К.Ф. Коробова за №349 від 09.11.2017 року позивача звільнено із займаної посади заступника головного лікаря по лікувальній роботі Турківської комунальної центральної районної лікарні, на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України, враховуючи наказ №348 від 08.11.2017 року ,, ,,Про притягнення до дисциплінарної відповідальності винних посадових осіб згідно рекомендації Департаменту охорони здоров"я Львівської обласної державної адміністрації №01-12-11/3257/01/офпу від 01.11.2017 року, відповідно до результатів організації експертизи тимчасової непрацездатності та відповідності надання медичної допомоги вимогам чинного законодавства" .

На підставі розпорядження голови Турківської районної Ради №86 від 07.12.2016 року наказом №221 Коробова К.Ф. з 08.12.2016 року було призначено тимчасово виконуючим обов`язки головного лікаря Турківської КЦРЛ з правом першого підпису на банківських документах до обрання головного лікаря Турківської КЦРЛ на сесії Турківської районної Ради.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав, що відповідачем не зазначено, які порушення трудової дисципліни вчинив позивач із зазначенням часу вчинення та на підставі яких фактичних даних, та прийшов до висновку, що наказ в.о. головного лікаря Турківської комунальної центральної районної лікарні К.Ф. Коробова за № 348 від 08.11.2017 року ,,Про притягнення до дисциплінарної відповідальності винних посадових осіб згідно рекомендації Департаменту охорони здоров"я Львівської обласної державної адміністрації №01-12-11/3257/01/офпу від 01.11.2017 року, відповідно до результатів організації експертизи тимчасової непрацездатності та відповідності надання медичної допомоги вимогам чинного законодавства", де на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани та наказ в.о. головного лікаря К.Ф. Коробова за №349 від 09.11.2017 року, де позивача звільнено із займаної посади заступника головного лікаря по лікувальній роботі Турківської комунальної центральної районної лікарні, на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України, враховуючи наказ №348 від 08.11.2017 року ,,Про притягнення до дисциплінарної відповідальності винних посадових осіб згідно рекомендації Департаменту охорони здоров"я Львівської обласної державної адміністрації №01-12-11/3257/01/офпу від 01.11.2017 року, відповідно до результатів організації експертизи тимчасової непрацездатності та відповідності надання медичної допомоги вимогам чинного законодавства" слід визнати незаконним та скасувати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Конституцією України громадянам гарантовано право на працю. ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Проте, наказом виконуючого обов"язки головного лікаря Турківської комунальної центральної районної лікарні Коробова К.Ф. за №348 від 08.11.2017 року ОСОБА_4- заступника головного лікаря по лікувальній роботі бууло притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани.

Пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 2 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як встановлено судом, що на час звільнення позивача із займаної посади заступника головного лікаря по лікувальній роботі Турківської комунальної центральної районної лікарні відповідач у порушення вимог ч.2 ст.40 КЗпП України не запропонував позивачу про переведення на іншу роботу, хоч згідно представленого штатного розпису на 1 січня 2017 року вбачається, що були вільні посади у виді головного лікаря сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини, що підтверджується повідомленням від 10.11.2017 року за №387/02 наданим суду відповідачем проте, що є вакантні посади станом на 10.11.2017 рік і якщо бажає отримати одну з них то звернутись до адміністрації в письмовій формі.

У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Для звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП істотне значення має відсутність вини працівника в неналежному виконанні трудових обов'язків, оскільки обставини, що свідчать про вину працівника, не можуть наводитись як аргумент, що обгрунтовує необхідність звільнення за даною підставою. Нездатність працівника внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я належним чином виконувати доручену роботу не містить вини працівника і її не можна ототожнювати з винним невиконанням трудових обов'язків. Якщо ж у роботодавця є докази саме винного неналежного виконання, то він має право притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності, у тому числі звільнити його з роботи, але на підставі пункту 3 (а не п. 2) статті 40 КЗпП.

Як вбачається з довідки «по перевірці організації експертизи тимчасової непрацездатності та відповідності надання медичної допомоги до вимог чинного законодавства в Турківській ЦРЛ", було виявлено відсутність належного контролю за якістю надання медичної допомоги позивачем та рекомендовано розглянути питання щодо відповідності займаній посаді позивача на посаді заступника головного лікаря по лікувальній роботі Турківської комунальної центральної районної лікарні ОСОБА_4

Як вбачається з посвідчення №59/314-к від 14.05.2013 року, яке дійсне до 14.05.2018 року позивач пройшов атестацію і йому присвоєно кваліфікацію лікаря «Організація і управління охороною здоров'я" вищої категорії.

З статуту Турківської комунальної центральної лікарні та посадової інструкції заступника головного лікаря по лікувальній роботі вбачається, що до функцій та обов`язків останнього зокрема належить здійснення безпосереднього керівництва діяльністю зав.відділеннями, кабінетами і лабораторіями лікарні, здійснення систематичного контролю за якістю обстеження, лікування та догляду за хворими шляхом планового проведення обстеження стану роботи відділень, кабінетів і лабораторій лікарні, проводити клініко-анатомічні конференції, сприяти роботі по санітарно-гігієнічному вихованню населення, здійснювати постійний нагляд за безпечною експлуатацією і справністю обладнання, апаратури, використання захисного одягу пристосувань та ін..

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень..

Відтак станом на день звільнення були відсутні підстави звільнення позивача за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення вимог про скасування наказів та поновлення ОСОБА_4 на роботі на посаді заступника головного лікаря.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 10 листопада 2017 року по 28 лютого 2018 року в розмірі 51 534 грн.08 коп

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Виходячи із встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Турківської комунальної центральної районної лікарні - залишити без задоволення.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 28 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.07.2018 року

Головуючий

Судді