17.01.2018 227/2816/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Хоменко Д.Є.

за участю:

секретаря Малашко С.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Добропільської міської ради, по позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

04.09.2017р. ОСОБА_1 звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав, третя особа: орган опіки та піклування Добропільської міської ради. В обґрунтування позову зазначила, що вона є бабусею малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 Батьками дитини є ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2014р. ОСОБА_8 постійно мешкає з позивачем та її чоловіком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, дівчинка відвідує дошкільний навчальний заклад №22 «Райдуга». Відповідачі мешкають в АДРЕСА_2 та мають негативну побутову характеристику, ведуть нездоровий спосіб життя, не працюють, зловживають спиртними напоями та конфліктують між собою, вихованням та утриманням доньки не займаються, життям її не цікавляться. Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24.05.2016р. ОСОБА_6 було визнано винним у вчинені злочину за ч.1 ст.263 КК України та було засуджено до 3 (трьох) років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 (один) рік. ОСОБА_3 вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від25.08.2017р. було визнано виною у вчинені злочину за ч.1 ст.121 КК України та засуджено до 5 (п'яти) років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 (три) роки. Тому просить позбавити ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав щодо їх малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути аліменти з відповідачів по 1/4 частки з кожного, з усіх видів заробітку на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги з причин зазначених в позовній заяві, просила їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 також підтримав позовні вимоги ОСОБА_1, просив їх задовольни на підставі вказаних у позові причин та підтверджуючих матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання без поважної причини не з'явився, хоча про дату, час, та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 17.11.2017р. до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява від ОСОБА_6, про розгляд справи без його участі. Будь-які заперечення не надходили.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволені, не позбавляти батьківських прав позивачів. ОСОБА_3 пояснила, що їй нічим було годувати дитину, тому вона поїхала заробляти гроші, це було влітку, осені 2016 року, працювала неофіційно покоївкою в готелі. Згідно з наданих заперечень вбачається, що ОСОБА_3 не згодна з позовними вимогами позивача, вважає, що вони не підлягають задоволенню. Зазначила, що позивач ОСОБА_10 одного дня прийшла разом зі своїм чоловіком і насильна забрала дитину, не пояснюючи підстави своєї поведінки, на сьогодні ОСОБА_3 позбавлена права піклуватись про свою дитину, оскільки позивач забороняє наближатись до дитини. Вказала, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби виливу виявилися безрезультатними. Позивач в підтвердження позовних вимог посилається на відсутність роботи у відповідачів, зловживання спиртними напоями та невиконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, але прямі докази на підтвердження цього відсутні. Заходи впливу, як адміністративна відповідальність так і попередження з боку органу опіки та піклування не вживались (а.с.67).

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, допитавши заявлених сторонами свідків, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 06.09.2014р., зареєстрованого виконавчим комітетом Білозерської міської ради м.Добропілля Донецької області, актовий запис 68 (а.с.10).

Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 02.06.2015р., зареєстрованого виконкомом Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області, актовий запис №46, серія НОМЕР_2 (а.с.7).

Відповідно до копії довідки виконкому Білозерської міської ради №02/04/131 від 16.06.2017р. та копії акту свідоцтва сусідів від 15.06.2017р., малолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1, разом з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_3 (а.с.11, 12).

Згідно довідки КЗ «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги» Амбулаторія №4 №126 від 17.06.2017р., малолітня ОСОБА_7, 25.05.2015р. часто хворіла, а саме 02.06.2015р., 08.06.2015р., 19.10.2015р., 22.03.2016р., 26.07.2016р., 18.01.2017р., 14.04.2017р., а також в травні 2017р., гострими респіраторними захворюваннями, розладнанням шлунку, також з ускладненням, бронхіт. На диспансерному обліку не перебуває. З 26.07.2016р. дитину на прийом до лікаря приводить її бабуся ОСОБА_11 (а.с.16).

Із психолого-педагогічної характеристиці на дитину ОСОБА_7 видно, що вона відвідує дошкільний навчальний заклад «Райдуга» ДНЗ №22, проживає в неповній сім'ї разом з бабусею та дідусем, дівчинка адекватно поводиться в спілкуванні з дітьми та дорослими, вміє виконувати доручення дорослих (а.с.13).

Згідно Акту обстеження житлово-побутового та матеріального положення депутата Білозерської міської ради ОСОБА_12 від 20.06.2017р., встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 мешкає в АДРЕСА_1, приватний будинок з п'ятьма кімнатами, маються необхідні меблі, ремонт у кімнатах хороший, побутові умови також хороші. Вважає, що ОСОБА_1 може бути опікуном ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.18).

Відповідно до довідки виданої ТОВ «РЕКОПТ», гр.ОСОБА_3 працює на ТОВ «РЕКОПТ» директором з 01.01.2017р., його дохід за січень-липень 2017р. складає 22400,00 грн. (а.с. 20).

Відповідач ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований в АДРЕСА_3, відповідно до копії Акту від 21.07.2017р. за вказаною адресою не проживає (а.с.21).

Згідно копії побутової характеристики на ОСОБА_6, він зареєстрований в АДРЕСА_3, але проживає АДРЕСА_2. Зі слів голови ОСББ «Будівельник» та сусідів, ОСОБА_6 характеризується з негативного боку, веде не здоровий образ життя, ніде не працює, судимий, має дитину, вихованням якої не займається, дитиною не інтересується, систематично вживає спиртні напої, в сім'ї постійно маються скандали (а.с.23).

Відповідно до копії вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24.05.2016р. ОСОБА_6 визнаний винним у вчинені злочину за ч.1 ст.263 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки з іспитовим строком на 1 рік (а.с.25, 26). Вирок набрав законної сили 24.06.2016р.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 яка зареєстрована в АДРЕСА_4, відповідно до копії Акту від 21.07.2017р. за вказаною адресою не проживає (а.с.22).

Згідно копії побутової характеристики на ОСОБА_3, вона зареєстрована в АДРЕСА_4, але проживає АДРЕСА_2. Зі слів голови ОСББ «Будівельник» та сусідів, ОСОБА_3 характеризується з негативного боку, веде не здоровий образ життя, ніде не працює, має дитину, вихованням якої не займається, дитиною не інтересується, систематично вживає спиртні напої, в сім'ї постійно маються скандали, вступає в конфлікт із сусідами (а.с.24).

Відповідно до копії вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.08.2017р. ОСОБА_3 визнана винною у вчинені злочину за ч.1 ст.121 КК України, їй призначено покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років з іспитовим строком на 3 роки (а.с.27, 49-51). Вирок набрав законної сили 26.09.2017р.

Під час відвідувань громадян ОСОБА_3 за місцем проживання, двері жодного разу ніхто не відчинив. З метою соціального захисту малолітньої ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6, виконком Добропільської міської ради вважає доцільним позбавлення їх батьківських прав, а саме гр.ОСОБА_3 та ОСОБА_6, про що свідчить висновок виконкому Добропільської міської ради Донецької області №05/0783-10/02 від 04.08.2017р. (а.с.28).

Відповідно до ухвали Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.06.2017р., ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання, призначеного йому за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.05.2016р. у зв'язку із закінченням іспитового строку (а.с.52, 53).

Згідно Акту обстеження умов проживання №366, затвердженого в.о. начальника служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 16.11.2017р., проведено обстеження умов проживання по АДРЕСА_5 де мешкають ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_7 (бабуся), ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_8 (дитина) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9 (мати). Стосунки в сім'ї дружні, житло розміщено на п'ятому поверсі п'ятиповерхового будинку та складається з двох кімнат, квартира зі зручностями, без ремонту, орендована, в приміщені прибрано. Для дитини ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_8 облаштований письмовий стіл та є окреме місце для відпочинку. Дитина проживає в одній кімнаті з матір'ю, в іншій кімнаті мешкає бабуся. Умови для виховання та розвитку дитини задовільні (а.с.66).

28.11.2017р. до суду надійшла довідка від Добропільського міського центру зайнятості № 03-2390 від 23.11.2017р., відповідно до якої гр.ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 до центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні у період з 2010р. по час видачі довідки, не зверталась (а.с.).

Відповідно до наданих в судовому засіданні Актів обстеження матеріально-побутових умов проживання родини ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 від 12.12.2016р., 27.01.2017р., 22.02.2017р., 21.03.2017р., 20.04.2017р., 16.06.2017р., 07.07.2017р., 02.08.2017р., 25.09.2017р., 02.10.2017р., під час обстеження було встановлено, що за даною адресою вдома нікого не було, ніхто не відчиняв, вікна та двері цілі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що відповідачка ОСОБА_3 є дружиною її племінника ОСОБА_6 В гостях у них по АДРЕСА_2 була часто, стан квартири не дуже охайний. ОСОБА_3 охарактеризувала, як великого актора, особисто бачила скандали в сім'ї. Коли її племінник прибіг з дитиною, наближалася зима 2016р., взяла дитину, яка була перелякана та наспіх одягнута. Після чого ОСОБА_3 буянила, їй не можна довірити дитину. ОСОБА_8 бачить часто, дитина веде себе адекватно, були воші, але їх вивели та тепер дитина ходить до садочку. Була така ситуація, що ОСОБА_8 закрили на добу в квартирі зовсім одну, після чого її забрали бабуся з дідусем. Знала, що ОСОБА_3 працювала в м.Білозерське в якій то забігайлівці, в той період дитина знаходилась то у бабусі то у неї. З приводу частих застіль у відповідачів були не однократні звернення в поліцію, малолітню ОСОБА_8 часто залишали одну, при відвідуванні бачила, що на дитині старий, поношений одяг, гроші на харчування ОСОБА_6 постійно позичав. ОСОБА_3 відносилась до дитини добре, але коли була твереза.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що відповідач ОСОБА_6 є її онуком, а малолітня ОСОБА_8 являється правнучкою, ОСОБА_3 - невістка. ОСОБА_6 відноситься до дитини добре, а невістка гуляла. Дитина проживала з нею приблизно два місяці, коли ОСОБА_3 поїхала в м.Дніпро працювати жінкою легкої поведінки, дитину передали, коли їй було не більше одного року. Мати позивача ОСОБА_3 дзвонила та пояснювала, що доглядає старшу дитину ОСОБА_15. Також дзвонила і ОСОБА_3, але кожного разу була в стані алкогольного сп'яніння та про дитину не запитувала. ОСОБА_6 не міг один доглядати за дитиною, тому приніс її в 2016 році, бо ОСОБА_3 взяла куртку та пішла за покупками, але поїхала до м.Дніпро, про що розповіла її мати. Жодної матеріальної допомоги від ОСОБА_3 не було, з дитиною жили на 1300,00 грн. в місяць.

Громадянка ОСОБА_18 надала такі свідчення, вона була сусідкою відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в АДРЕСА_6 Пояснила, коли відповідачі жили разом то часто випивали спиртні напої, дрались, не однократно викликувала поліцію, які проводили з відповідачами бесіди та щось складали на папері. Відповідачі відносилися до дитині «ніяк». В квартирі постійно збирались сумнівні компанії, при отриманні грошей ОСОБА_3 одразу влаштовували застілля. Свідок була присутня коли позивач ОСОБА_1 забирала дитину ОСОБА_8, вказала, що то вона подзвонила позивачу та розповіла про гулянку у квартирі, також викликала поліцію. Після телефонних дзвінків ОСОБА_1 та до поліції, з квартири відповідачів вийшли два чоловіки. Коли побачила коридор в квартирі відповідачів, він був закиданий огризками огірків та ковбаси, а ОСОБА_8 стояла мокра та заплакана. Після того як бабуся забрала дитину, образ життя відповідачів не змінився. Охарактеризувала ОСОБА_3 негативно.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що він є чоловіком позивача ОСОБА_1, одного разу до них зателефонувала ОСОБА_18 та сказала, що в квартирі відповідачів з 20.00 години кричить та плаче дитина, після чого одразу приїхали туди. Після того, як п'яні чоловіки вийшли з квартири відповідачів, постукались до них. Відповідач ОСОБА_3 була у нетверезому стані, не розуміла, що робить, в квартирі «дурдом», сигаретні бички та абак розкидані по квартирі, накурено, дитина кричала, з того часу ОСОБА_8 мешкала разом з ним та ОСОБА_1 За весь час ОСОБА_3 намагалася навідати дитину, впустили її в будинок восени 2016 року, вона прийшла посиділа, подивилась на дитину, в свою чергу малолітня ОСОБА_8 не підходила до матері та не впізнавала. Коли у ОСОБА_3 було судове засідання, вона хотіла побачити дитину, але ОСОБА_8 сказала, що прийшла страшна тітка. Відповідач ОСОБА_6 дитину не навіщував. За весь час відповідач ОСОБА_3 навідувала дитину два рази, з позивачем ОСОБА_1 не перешкоджали бачити дитину.

Свідок ОСОБА_14, яка є матір'ю відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні надала наступні пояснення. Поведінка ОСОБА_3 за останні шість місяців хороша. Малолітня дитина попала до позивача ОСОБА_1 після того, як їй подзвонила сусідка ОСОБА_18. Після того як дитину забрали ОСОБА_3 намагалась спілкуватись з дитиною через якусь ОСОБА_16, але їй не дозволяли. На питання представника ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_3 бігала по місту та просила гроші на молоко для дитини та поїхала до міста Дніпро, дитина залишалась разом з батьком. В м.Кременчуг ОСОБА_3 переїхала в березні 2017р. Коли співвідповідачі мешкали разом, то вони досить часто вживали алкогольні напої, як були гроші постійно пили пиво. Квартира по вул.Пушкіна, 8/55 це квартира її бабусі, там зараз мешкають квартиранти. Квартира по АДРЕСА_3 належить їй. Коли навідувалась у гості до відповідачів, стан квартири був різний, на столі були залишки їжі, квартира рідко прибиралась. Коли ОСОБА_3 поїхала працювати до м.Дніпро та залишила дитину на чоловіка, на той час проживала разом зі свекрухою та не мала роботи, тому не забрала дитину до себе. У ОСОБА_3 не було 50,00 грн. на молоко дитині вона працювала у нічному кафе. На даний момент ОСОБА_3 працює оператором ігрових автоматів «Пятерка».

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що вона працює фахівцем із соціальної роботи у Добропільському міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, під час рейдів відвідування квартир, у тому числі і квартири сім'ї ОСОБА_3 по АДРЕСА_4, їм відчинили двері та пояснили, що господарів в квартирі немає, а вони є квартиронаймачами. Відносно відвідування квартири по АДРЕСА_2, не може відповісти ствердно про кількість виїздів та проведення рейдів, але разом з тим свої підписи у Актах обстеження матеріально-побутових умов проживання родини ОСОБА_3 підтверджує.

Надаючи юридичну оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного.

Згідно Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91)(далі - Конвенція), зокрема зі змісту ст.2 Конвенції вбачається, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї.

Статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року № 2947-III (далі- СК України), батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 4 ст.155 СК України, визначено, що ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона: не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.1, п.2 ч.1 ст.164 СК України).

Згідно ч.3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч.3 ст.166 СК України).

Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим(ч.4 ст.167 СК України).

Таким чином, зважаючи на відсутність подання органу опіки та піклування щодо призначення опікуна і приписи ч.3 ст.60 ЦК України та ч.3 ст.166 СК України, вимога позивача про стягнення аліментів на її користь є передчасною.

Між тим, в судовому засіданні встановлений факт ухилення відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від виконання батьківських обов'язків відносно їх малолітньої доньки - ОСОБА_7 з літа 2016 року(час коли ОСОБА_3 поїхала на заробітки), що підтверджується як матеріалами справи так і поясненнями самої ОСОБА_3, з липня 2016р. позивач водила дитину на прийом до лікарні.

Водночас, суд критично відноситься до акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_5 м.Кременчуг(далі за текстом - акт) від 16.11.2017 року, з огляду на наступне.

По перше, у акті зазначено проживання за вказаною адресою у двох кімнатній квартирі 3(трьох) осіб, а разом з малолітньою ОСОБА_7, кількість проживаючих у квартирі складалось з 4 (чотирьох) осіб. Рахуючи приписи ст.47 ЖК України, нормою жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Отже, площа квартири відповідача ОСОБА_3 з врахуванням кількості проживаючих у ній осіб повинна становити 4х13,65кв.м.=56,4кв.м. Оскільки в акті не вказана житлова площа квартири у якій мешкає відповідач ОСОБА_3 та інші особи, суд ставить під сумнів наявність достатньої жилої площі для комфортного проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 у вказаному приміщенні.

По друге, посилання відповідача ОСОБА_3 у своїх поясненнях стосовно відсутності грошей на харчування для дитини, внаслідок чого вона уїхала в інше місто на заробітки, є недоречним, оскільки вказана обставина жодним чином не перешкоджає спілкуванню та вихованню дитини і не підтверджує поважність невиконання нею батьківських обов'язків, крім того, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачі отримували гроші, ОСОБА_3 підробляла у нічному кафе, але гроші витрачали на алкогольні напої.

Загалом дані пояснення відповідача ОСОБА_3 розцінюються судом як намагання виправдати її безвідповідальне ставлення до своєї дитини.

Суд зауважує, що наявність вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.08.2017р. відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України(а.с.27, 49-51), яким встановлено факт нанесення в стані алкогольного сп'яніння гр.ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень (удар ножем в грудну клітину) своєму чоловіку - ОСОБА_20, на ґрунті сімейної сварки, свідчить про небезпеку знаходження малолітньої ОСОБА_7 у вказаній сім'ї та ризик вчинення протиправних дій щодо дитини.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини ОСОБА_7 з літа 2016 року(не займаються вихованням дитини, піклуванням про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не забезпечують її матеріально, батько дитини жодного разу не спробував навіть побачити доньку, після того як її забрала позивачка до себе, за весь час перебування дитини у позивача відповідачі жодного разу не зверталися до органу опіки для вирішення питання повернення дитини в сім'ю), а отже, є підстави визначені п.2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення гр.ОСОБА_6 та гр.ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх малолітньої дитини: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

Також, у відповідності до ч.4 ст.167 СК України, оскільки батько та мати позбавлені батьківських прав і опікун не визначений, а дитина проживає разом із бабусею, суд вважає за доцільне передати малолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 під опіку її бабусі - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки вимога щодо стягнення аліментів за відсутності відповідного подання органу опіки та піклування є передчасною. Відсутність задоволення вимог про стягнення аліментів, не позбавляє позивача повторного права звернення до суду після зміни обставин, що викликали таку відмову.

На підставі викладеного, ст.ст.2,9 Конвенції про права дитини, ч.1 ч.2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч.2 ст.150, ч.4 ст.155, п.1, п.2 ч.1 ст.164, ст.166 СК України, ст.60 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Добропільської міської ради, по позбавлення батьківських прав, - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, і.п.н. НОМЕР_1) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, і.п.н.НОМЕР_3), відносно їх малолітньої дитини: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №46 від 02 червня 2015 року виконкому Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області).

Малолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 передати під опіку її бабусі - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (і.п.н.НОМЕР_4, місце реєстрації: АДРЕСА_1) для проведення заходів соціально - правового захисту її прав та інтересів.

У задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Копію рішення направити сторонам для відома.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошені 17 січня 2018 року.

Повний текст рішення суду виготовлений 24 січня 2018 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Д.Є. Хоменко