Справа № 647/3036/17
№ провадження 2/647/94/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2018 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Миргород В.С.,

за участю секретаря Татаровської І.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Бериславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманецької сільської ради Бериславського району про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_3, звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_4. Після його смерті залишилася спадщина: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. Зазначена спадщина ОСОБА_1 була прийнята, оскільки вона подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_4. У зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу будинку не був нотаріально посвідчений, в оформленні спадщини позивачу було відмовлено. У зв'язку з цим, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1.

Від представника позивача ОСОБА_6 в судове засідання надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача Веселівської сільської ради у судове засідання не з'явився, згідно наданої заяви позов визнав, просив справу розглянути у їх відсутність.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого, статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 - чоловік ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Спадкоємцем першої черги за законом, згідно ст. 1261 ЦК України, є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - дружина спадкодавця, яка вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки відповідно до ст. 1270 ЦК України подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого чоловіка в установлений законодавством строк.

Бериславською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 167/2017 до майна померлого ОСОБА_4, що на час смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1.

За життя померлий придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений 24 травня 2001 року між Колективним сільськогосподарським підприємством «Калініносільське», від імені якого діяла Требусовская Любов Герасимівна. Договір купівлі-продажу був зареєстрований на Херсонській Регіональній Біржі Нерухомості за № 640.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладання сторонами договору купівлі-продажу будинку, угода, зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до вказаної норми чинного законодавства у біржовому договорі купівлі-продажу міститься застереження про те, що Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає (п. 10).

25 травня 2001 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на будинок в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 384.

Сторонами біржового договору купівлі-продажу було досягнуто згоди по всім істотним умовам купівлі-продажу житлового будинку та повністю виконано його умови. Відповідно до тексту Договору, будинок продано за 2000,00 гривень, сплачених Покупцем Продавцю до підписання даного Договору (п. З Договору). Договір скріплено підписами. В свою чергу Продавець передав житловий будинок Покупцю. Те, що угода купівлі-продажу носила реальний, а не удаваний характер, свідчить реєстрація в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації будинку на праві приватної власності за ОСОБА_4.

Однак, відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 ЦК УРСР).

З врахуванням застереження у біржовому договорі купівлі-продажу та враховуючи юридичну необізнаність сторін біржового договору купівлі-продажу вбачається, що купівля-продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами не була оформлена договором, посвідченим нотаріально, лише внаслідок помилки сторін щодо необов'язковості такого посвідчення.

Нотаріально засвідчити укладений договір на даний час неможливо, оскільки один із учасників угоди - ОСОБА_4 помер, а колективне сільськогосподарське підприємство припинило діяльність.

Недійсність біржового договору купівлі-продажу нерухомого майна унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у пункті 23 своєї постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до положень статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Однак, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09 червня 1998 року N 121 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за N 399/2839 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (пункт 1 п/п 1.5.-1.7.) державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов'язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. До переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна відноситься зокрема договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею (пункт 9 додатку № 1 до Інструкції).

25 травня 2001 року, на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу, за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на даний будинок в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 384.

Отже, право власності ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, було набуто відповідно до діючого на той час законодавства, визнавалося державою і нікім не оспорено, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на це майно в порядку спадкування за законом за наявністю обґрунтованої відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину ґрунтуються на законі.

Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Підстав для відмови у задоволенні позову у суду не має.

Керуючись ст.ст.1262,1268 ЦК України, ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

В порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. С. Миргород