Справа № 748/1576/17 Провадження № 22-ц/795/156/2018 Головуючий у I інстанції - Меженнікова С. П. Доповідач - Бечко Є. М.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

у складі: головуючого - судді Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Страшного М.М.,

при секретарі: Герасименко Ю.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Довжицька сільська рада Чернігівського району Чернігівської області,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Чернігівської районної державної адміністрації та просила визнати за нею набуте у порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 3,2262 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану на території Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та на земельну ділянку площею 0,5510 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану на території Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 У встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, оскільки в Державному акті на право власності на землю НОМЕР_3, виданого 18 грудня 2006 року її чоловіку, та у Витягах із Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017, № НВ-2017 від 22 лютого 2017 року, є розбіжності в площі земельної ділянки. Вважає, що Державного акту було внесено невірне значення площі земельної ділянки під ріллям: замість вказаних у розпорядженні Чернігівської РДА від 07 квітня 2006 року №196 3,25 га було зазначено 2,23 га.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_2, визнано за нею, в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 2,78 га (пай №106), яка складається із земельних ділянок: 2,23 га - рілля, кадастровий номер: НОМЕР_1 та земельної ділянки 0,55 га - пасовища, кадастровий номер: НОМЕР_2, розташованої на території Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, наданої для ведення особистого селянського господарства, що належала спадкодавцю на праві власності, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, виданого 18 грудня 2006 року.

Не погоджуючись з рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, просила прийняти апеляційну скаргу до розгляду, відкрити провадження, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та постановити нове рішення, яким задовольнити пред'явлені у справі позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що на підставі розпорядження Чернігівської районної державна адміністрації Чернігівської області від 07 квітня 2006 року №196 «Про видачу Державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів на земельну частку (пай)», нині покійному чоловікові ОСОБА_2 - ОСОБА_3 із земель колишнього КСП «Україна» Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівські області було передано у власність земельну ділянку загальною площею 3,83 га, розташовані на території Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, і призначену для ведення особистого селянського господарства, у тому числі, 3,25 га рілля та 0,55 га пасовищ. У відповідності до закону ОСОБА_3 здійснив реєстрацію свого права власності на земельну ділянку, виготовив технічну документацію, згідно якої розміри були вказані також 3,83 га.

Згідно Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 та № НВ-017 від 22.02.2017 року було зареєстровано право власності на земельні ділянки кадастровий НОМЕР_1 площею 3,2262 га та кадастровий НОМЕР_2 площею 0,5510 га.

Саме наявні у Державному земельному кадастрі відомості про успадковану ОСОБА_2 та зареєстровану ОСОБА_4 у 2006 році земельну ділянку відображають реальні значення такої характеристики цієї ділянки, як її площа. На зазначені обставини при вирішенні справи суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

У наданий судом строк Чернігівська районна державна адміністрація Чернігівської області, Довжицька сільська рада Чернігівського району Чернігівської області відзив на апеляційну скаргу не подали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавцеві за життя належала набута ним на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №934088 від 18 грудня 2006 року, виданого Чернігівською районною державною адміністрацією Чернігівської області, земельна ділянка загальною площею 2,78 га, розташована на території Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, та призначена для ведення особистого селянського господарства, у тому чи 2,23 га рілля та 0,55 га пасовищ. Відповідно, жодні фактичні відомості щодо дійсної площі ріллі та пасовища у складі вказаної земельної ділянки - 3,2262 га та 0,5510 га відповідно, так само щодо сукупної площі цих ділянок - 3,7772 га, не може бути прийнято до уваги в якості дійсного показника площі земельної ділянки, успадкованої позивачкою.

Однак, з таким висновком не погоджується колегія суддів апеляційного суду, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_4 (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. ОСОБА_2, як спадкоємець за законом звернулася до державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці першої черги за законом - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовилися від належної їм частки у спадщині на користь дружини спадкодавця - ОСОБА_2, про що 24 листопада 2016 року подали нотаріусу відповідні заяви (а.с.78-79).

06 червня 2017 року ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2420 га, для ведення особистого підсобного господарства та на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та отримала свідоцтва про право власності на дане майно (а.с.66, 68).

Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка складається з двох земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2, 06 червня 2017 року державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори було відмовлено в зв'язку з розбіжностями у площах земельних ділянок, зазначених у правовстановлюючому документі та у витягах з Державного земельного кадастру про земельні ділянки (а.с.39).

Саме у зв'язку з даними обставинами ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання права на дану земельну ділянку в порядку спадкування.

Згідно ст.ст.81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Стаття 1225 ЦК України визначає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до положень ч.1,3,4 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов'язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу.

За п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Як визначив законодавець, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Зміст права власності на землю полягає в тому, що власнику в повному обсязі належить три види правомочностей, тобто право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою. Право приватної власності на землю означає, що певна конкретно визначена на місцевості земельна ділянка належить певному конкретно визначеному громадянинові або юридичній особі (заснованій на власності громадянина, групи громадян).

Спір про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом є спором про спадкування, належними відповідачами у зазначених справах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада.

Враховуючи, що спадкоємці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовились від прийняття спадщини, без залучення територіальної громади в якості належного відповідача неможливо правильно вирішити спадковий спір.

За процесуальним законом суд апеляційної інстанції не має повноважень на залучення будь-яких осіб до участі у справі на стадії апеляційного розгляду, а тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

В порушення вимог ст.33 ЦПК України (в редакції яка діяла до 15 грудня 2017 року) судом не було залучено до участі в справі належного відповідача, що є підставою для скасування рішення суду на підставі пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, зазначені обставини не перешкоджають позивачу звернутися до суду з позовом до належних відповідачів відповідно до вимог процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч.3 п.4, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна судова постанова складена 21 січня 2018 року.

Головуючий:Судді: