Провадження № 2/522/442/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 р. м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси з 03.12.2012 року знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси (ОСОБА_3Д.) від 14.12.2012 року було відкрито провадження у даній справі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2013 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 16.12.2013 року, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків було відмовлено (т.1, а.с.49-50, а.с.154-156).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.12.2013 року рішення суду 1-ї інстанції від 18.02.2013 року було скасовано та справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою ВССУ від 11.06.2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16.12.2013 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справу було передано на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Івченко В.Б.

Ухвалою суду від 16.09.2015 року позову заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України (т.1, а.с.251).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.04.2016 року ухвалу суду від 16.09.2015 року було скасовано та справу направлено до суду 1-ї інстанції для продовження розгляду (т.1, а.с.25-27).

Справа була передана на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 17.05.2016 року була прийнята до провадження та призначена до розгляду (т.2, а.с.31).

Розгляд справи 11.07.2016 року був відкладений у звязку неявкою у судове засідання позивачки. 22.09.2016 року розгляд справи був вкладений за клопотання відповідачки.

До суду 15.11.2016 року були надані до письмові пояснення відповідачки (а.с.45-46). Також 15.11.2016 року з боку позивача до суду було заявлено клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи (а.с.50-51).

У судовому засіданні 31.01.2017 року були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5С та ухвалою суду від 31.01.2017 року за клопотання представника позивача ОСОБА_6 по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу (т.2, а.с.77-78).

27.04.2017 року до суду надійшло клопотання судового експерта ОСОБА_7 щодо надання доступу до обєкта дослідження. 16.05.2017 року до суду надійшли клопотання експерта ОСОБА_7 про надання доступу до обєкта дослідження та рахунок за проведення експертизи від 04.05.2017 року №17-789/52, які отримав представник позивача 17.09.2017 року (т.2, а.с.87).

Матеріали цивільної справи 25.07.2017 року були повернуті до суду разом з повідомленням судового експерта ОСОБА_7 №17-789/24 від 10.07.2017 року, згідно якого зазначено, що не було забезпечено експерт безперешкодний доступ до обєкту дослідження, з урахуванням викладеного матеріали цивільної справи були повернуті без дачі експертного висновку.

У звязку з вищезазначеним Ухвалою суду від 26.07.2017 року провадження у справі було відновлено та призначено справу до розгляду на 12.10.2017 року (т.2, а.с.92).

12.10.2017 року розгляд справи був відкладений у звязку з неявкою у судове засідання позивача та її представника на 05.12.2017 року. 05.12.2017 року враховуючи клопотання представника відповідача розгляд справи також був відкладений через відсутність сторони позивача на 17.01.2018 року.

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільно-процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017р..

Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні 17.01.2018 року представником позивача ОСОБА_6 (по довіреності від 26.04.2016 року) було заявлено до суду клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи. На запитання суду представник позивача підтвердив, що його сповіщали про розгляд справи з 12.10.2017 року, у доступі в ознайомленні з матеріалами справи йому судом не відмовлялось, але згідно зі своїм графіком він мав ознайомитись з матеріалами справи ще вчора, проте йому заважали погодні умови.

У судовому засіданні відповідачка та її представник ОСОБА_8 (по ордеру серії ОД №248418 від 12.10.2017 року) заперечували проти задоволення клопотання представника позивача та просили відмовити. Відповідачка зазначила, що представник позивача рівно рік тому вимагав призначити таку ж вказану експертизу, і суд призначив, проте за неї вони навіть не сплатили та експерта не впустили до квартири позивачки, а зараз знову вимагають призначення експертизу. Також така експертиза призначалась і апеляційною інстанцією. Посилалась на те, що це є зловживанням правами з боку сторони позивача, справа розглядається з 2012 року, тобто шість років та підстави, зазначені представником позивача, є необґрунтованими. Крім того вона зазначила, що позивачку вона ніколи не бачила в будинку, оскільки вона там не живе, і це не є житлом, оскільки весь час використовується як нежитлове-офіс, до неї жодного разу ніхто в квартиру не заходив щоб пересвідчитися в її начебто протиправних діях. Крім того позивачка вже в період розгляду справи здійснила в квартирі капітальний ремонт, хоча по справі не проведено судову експертизу.

У задоволенні клопотання представника позивача ухвалою суду від 17.01.2018 року було відмовлено.

Представником позивача повторно у судовому засіданні було заявлено до суду клопотання про призначення по справі експертизи але вже як він зазначив що це по іншим підставам. Крім того посилався на те, що відсутність вини відповідачки не доведено та дані обставини може встановити лише експерт. Відповідачка зазначила, що з боку сторони позивача це є лише затягуванням процесу та зловживання процесуальними правами.

Ухвалою суду від 17.01.2018 року клопотання представника позивача про призначення експертизи було залишено без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані з посиланням на те, що внаслідок капітального ремонту чи реконструкції квартири АДРЕСА_1 пошкоджена її квартира № 7 в цьому будинку. Висновком будівельно-технічного експертного дослідження від 11.06.2012 року визначено розмір збитків, завданих власнику квартири АДРЕСА_2, який становить 55218 грн., а вартість відновлювального ремонту цієї квартири складає 57514,00 грн.. Посилаючись на ст. 1166 ЦК України позивачка просила стягнути з відповідачки завдану матеріальну шкоду в розмірі 57514,00 грн. та судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_6 позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що влітку 2012 року позивачка виявила у своїй квартирі пошкодження, збитки були завдані внаслідок реконструкції квартири відповідачки, про що також було надано відповідний висновок експерта від 11.06.2012 року. Квартира №9 (відповідачки) знаходиться над квартирою №7 (позивачки), всі пошкодження були виявлені на стелі та по стінах квартири та сам експерт у висновку від 11.06.2012 року зазначив, що в кв. №9 проводились ремонтні роботи. Посилався на те, що відповідачкою не спростовано її вину у завданих збитках позивачу.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що ремонт в її квартирі проводився у 2011 році, а у 2012 році до неї надійшли виклики до суду. Під час здійснення ремонтних робіт жодних претензій до неї з боку позивачки не було. У висновку від 11.06.2012 року наявні фотокартки, проте здійснено знімки не її балкону та не її квартири. Зазначила, що реконструкція її квартири здійснювалася у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі належних документів, у подальшому в 2012 році за нею було зареєстровано право власності на вказану квартиру, про що видано відповідне свідоцтво про право власності. Висновок, на який посилається представник позивачки, був наданий експертом не за призначенням суду, експертне дослідження проводилось без її відома, експерт до її квартири не заходив. Крім того, він не підтверджує причинний звязок між пошкодженнями у квартирі позивачки та її діями з реконструкції квартири, виявлені пошкодження не є пошкодження від ремонтну її квартири. Позивача відповідачка до теперішнього часу не бачила, з приводу усіх обставин вона спілкувалась лише з директором офісу, який міститься в кв. №7, - Кривим, який і заявив вимоги до неї щодо здійснення ремонту в кв. №7. У квітні травні 2016 року квартиру позивачки було відремонтовано, що вона це особисто бачила проходячи кожен день до себе в квартиру. З урахуванням викладеного відповідачка та її представник просили відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які були присутні у судовому засіданні, з урахуванням пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_9, з огляду на тривалі строки розгляду даної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову на підставі наступного.

Судами за розглядом даної справи неодноразово було встановлено, що 08.04.2006р. між громадянами ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з однієї сторони та позивачем по справі - ОСОБА_1 - з другої, було укладено договір купівлі-продажу квартири № 7, розташованої в будинку № 45 по вулиці Троїцькій у місті Одесі, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13 Відповідно до вищевказаного договору, позивач набула у власність квартиру загальною площею 108, 1 кв. м. (т.1, а.с.16)

11.04.2006р. вказаний договір зареєстровано КП ОМБТІ та РОН. (т.1, а.с.17).

ОСОБА_1 посилається на те, що, на її думку, внаслідок самовільного проведення капітального ремонту або реконструкції квартири АДРЕСА_3, яка знаходиться поверхом вище, була пошкоджена її квартира № 7.

11.06.2012р. з метою визначення розміру завданої в результаті капітального ремонту або реконструкції шкоди, позивач з письмовою заявою звернулась до спеціалізованої експертної установи ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» (т.1, а.с.15).

На розгляд спеціалізованої експертної установи позивачем були поставлені такі запитання:

1.Чи є в наявності пошкодження в приміщенні квартири № 7, розташованої в буд. № 45, по вул..Троїцькій у м. Одеса?

2.Чи дійсно проводилися роботи з реконструкції чи капітальному ремонту кватири, розташованої над квартирою № 7, за адресою : м. Одеса, вул. Троїцька?

3.Визначити вартість шкоди, яка спричинена власнику, внаслідок реконструкції чи капітального ремонту квартири, розташованої над квартирою № 7?

11 червня 2012 року експертом ПП ОНДЦЕД ім. Скибінського С.С., ОСОБА_14, було складено висновок будівельно-технічного експертного дослідження № 088/1/2012 (т.1, а.с.5-14).

Відповідно до висновку будівельно-технічного експертного дослідження, щодо першого питання позивача зазначено, що в квартирі № 7, яка знаходиться в будинку № 45 по вулиці Троїцькій у місті Одеса в ході візуального огляду експертом виявлені характері пошкодження: затікання, що являють собою плями темно-жовтого кольору, тріщини, що розвиваються по периметру стелі, розходження швів багету на стелі, відпадання та відшарування багету, шпатлівочного та фарбового шарів, тріщини на стінах різного напряму з шириною розкриття до 0,3 см, відшарування країв шпалер та ін.

Щодо відповіді на друге питання позивача, у резолютивній частині висновку зазначено, що дійсно проводилися або уже проведені роботи з реконструкції або капітального ремонту квартири, розташованої над квартирою № 7.

Також висновком експерта встановлено, що вартість шкоди спричинено власнику внаслідок реконструкції чи капітального ремонту квартири, розташованої над квартирою № 7, складає 55218 грн. /т.1, а.с.5-14/.

При цьому, суд вбачає, що експертне дослідження квартири позивачки експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» у 2012 році проводилось без відомо відповідачки, без огляду квартири відповідачки та без наявності у нього будівельної документації, згідно якої відповідачка здійснювала реконструкцію та не зазначив яка саме квартира знаходиться над квартирою позивача. , та час виникнення виявлених в квартирі пошкоджень. Крім того, перед експертом, який здійснював експертне дослідження за замовленням ОСОБА_1, взагалі не ставилось та не вирішувалось питання щодо причинного звязку між здійсненою ОСОБА_2 реконструкцією кв. №9 та пошкодженнями, виявленими у кв. 7 позички.

Згідно ст..81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вбачає, що при розгляді даної справи в суді апеляційної інстанції за клопотанням представників позивачки ухвалою суду від 12 червня 2013 року по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза для зясування причин пошкоджень в квартирі АДРЕСА_4, вартості матеріального збитку та чи проводилися роботи з капітального ремонту, реконструкції, перепланування тощо в квартирі АДРЕСА_5 та, якщо такі роботи проводилися, чи могли вони бути причиною пошкоджень / якщо такі мають місце/ в квартирі № 7 вказаного будинку (т.1, а.с.90-92).

На вимогу експерта відповідачкою були надані в експертну установу Декларація про початок виконання будівельних робіт в квартирі № 9 по вул. Троїцькій в м. Одесі від 15.12.2011р. та Декларація про готовність обєкта до експлуатації відносно вказаної квартири від 29.12.2011р. (а.с.113-124 т.1).

Повідомленням експерта №3291 від 31.10.2013 року матеріали цивільної справи повернуто до суду без проведення експертизи в звязку з ненаданням містобудівних умов та обмежень та робочого проекту на виконання будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_6 (т.1, а.с.111).

Згідно відповіді Управління архітектури та містобудування ОМР від 10.12.2013 року №01-15/1008, містобудівні умови та обмеження з реконструкції квартири АДРЕСА_7 не видавались (т.1, а.с.144).

Згідно листа Інспекції ДАБК в Одеській області від 13.12.2013 року №05/1-12084, в Інспекції витребувані судом апеляційної інстанції документи робочий проект на виконання робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_7, відсутні (т.1, а.с.145).

У судовому засіданні судом апеляційної інстанції було встановлено, що вказані документи у відповідачки відсутні.

21.12.2011 року на імя ОСОБА_15 КП «ОМБТІ та РОН» було виготовлено технічний паспорт на квартиру №9 в житловому будинку №45 по вул. Троїцькій у м. Одесі (т.2, а.с.70-71).

Згідно витягу КП «ОМБТІ та РОН» №33154261 від 13.02.2012 року, право власності на вказану квартиру №9 було зареєстровано за відповідачкою та видано свідоцтво про право власності на квартиру серії САЕ №573088 від 30.01.2012 року заг. пл..279,1 кв.м. (т.2, а.с.72, 73).

Отже, судом встановлено, що реконструкція квартири АДРЕСА_8 власником квартири відповідачкою проводилася з дозволу компетентних органів, що підтверджується Деклараціями про початок виконання будівельних робіт та готовність обєкта до експлуатації від 15.12.2011р.

Згідно письмових пояснень відповідачки від 15.11.2016 року, відповідачка вважає позовні вимоги ОСОБА_1 надуманими та безпідставними. Посилалась на те, що у 2011 році вона придбала квартиру АДРЕСА_7 та тоді почала проводити ремонтні роботи, так як придбана квартира раніше була комунальною та перебувала вкрай незадовільному стані. Реконструкція квартири проводилась з дозволу органів архітектурного контролю, що підтверджується декларацією про початок виконання будівельних робіт та готовності обєкта до експлуатації. За час проведення ремонтно-будівельних робіт позивач жодного разу до неї не зверталась із заявами та скаргами, позивачка жодного разу з приводу реконструкції квартири відповідачкою не зверталась і до будь-яких районних та міських служб по експлуатації житлового фонду міста. Пізніше, через шість місяців після закінчення ремонту до неї звернувся представник позивачки на прізвище Кривий і запросив її до квартири ОСОБА_1 та запропонував провести ремонт цього приміщення або він подасть на неї в суд та надав відповідачці кошторис ремонту цього приміщення. Згідно письмових пояснень відповідачки, ОСОБА_2 не виявила будь-яких ушкоджень, нею було лише встановлено наявність брудної, давно не ремонтованої квартири з відставшими в деяких місцях шпалерами, фарбою, брудними стелями із запахом цвілі по всьому приміщенні. Згідно письмових пояснень відповідачки в квартирі ніхто не проживав і вона мала вигляд нежитлового приміщення, оскільки тривалий час використовувалась під офіс (т.2, а.с.45-46).

Згідно листа начальника дільниці №4 ЖКС «Портофранківський» ОСОБА_16 від 11.12.2014 року, вбачається, що в 2011 році та 2012 році від ОСОБА_1 з приводу проведення ремонту квартиру АДРЕСА_7, скарги не надходили (т.2, а.с. 47).

Згідно пояснень відповідачка та її представника ОСОБА_17, наданих у судовому засіданні 31.01.2017 року, влітку 2016 року в квартирі позивача був проведений ремонт, оскільки відповідачка особисто бачила проходячи вздовж сходової клітки з 2-го поверху на 3-1 поверх, тобто до себе в квартиру, оскільки при цьому були відкриті двері кв.№7 де було видно що там проводяться ремонтні роботи, стіни ремонтуються, та навіть будівельні майстри звертались до неї щодо надання нею дозволу на збереження їх будівельних матеріалів на її сходовій клітині, на що вона погодилась.

Також у судовому засіданні 31.01.2017 року була допитана свідок ОСОБА_5 яка пояснила, що влітку 2016 року в квартирі №7, що розташована в будинку №45 по вул.. Троїцькій в м. Одесі, проводились ремонтні роботі. Це також підтвердила свідок ОСОБА_9

Згідно письмових пояснень відповідачки від 02.02.2017 року, вбачається, квартира №7 використовується як офіс, у вересні 2015 року в даній квартирі був обшук, який проводив ЗБУ та податкова інспекція, у відповідачки та інших сусідів з цього приводу брали показання. У квітні 2016 року вказаний офіс пограбували: винесли компютери, принтери та іншу офісну техніку, в відділені поліції Приморського районну м. Одеси з цього приводу був складений протокол та знову ж відбирались показання у сусідів, наявна фіксація. Після пограбування вказаної квартири був проведений ремонт, який тривав 2 місяці, що також зазначене підтверджене показаннями сусідів.

Також, відповідачка посилалась на те, що ОСОБА_1 на протязі пятирічного судового розгляду справи до суду не зявлялась, незважаючи на неодноразові виклики до суду, зокрема у 2015 році у якості свідка, в 09.07.2015 року її явка була визнана судом обовязковою. Представник позивача ОСОБА_6 у судових засіданнях заявив, що не знайом з позивачем особисто, та йому невідомо чи проводився ремонт в 2016р. позивача, ні вона (відповідачка), ні сусіди будинку №45 ніколи ОСОБА_1 не бачили та з нею не знайомі.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, тобто відповідача.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача діючим законодавством покладено обов'язок доведення відсутності її вини в завданні шкоди позивачу. В той же час законом передбачено, що позивач лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У відповідності до ст.2 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема : верховенство права; змагальність сторін; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

У відповідності до ст.. 12 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст.. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ч.3 вказаної статті, Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, з урахуванням всіх встановлених обставин, суд вбачає, що в своєму позові позивач посилається на завдання їй шкоди в літку 2012р., між тим згідно Декларації про готовність обєкта до експлуатації квартири відповідача остання датована 29.12.2011р., тобто раніше вказаного позивачем періоду завдання шкоди, при цьому позивачкою не доведено належними та достовірними доказами обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, і, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, сторона позивача не надала суду належних, допустимих та достеменних доказів в підтвердження того, що дійсно вказані пошкодження квартири №7 було завдана саме з вини відповідачки та саме унаслідок здійсненої нею реконструкції квартири №9.

Також суд враховуючи норми ст.77, 89 ЦПК України, вважає що висновок не є належним доказом в підтвердження вини відповідача.

Враховуючи загальні умови відповідальності за завдану шкоду та її відшкодування, передбачені ст. 1166 ЦК України, суд приходить до висновку щодо недоведеності вимог ОСОБА_1, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні.

З боку сторони відповідача вимог щодо відшкодування судових витрат до суду не заявлялось.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст.. 1, 2, 5, 11, 43, 48,49 ,62,76-80, 81,95, 102, 104, 109, 123, 174, 178, 209-211,217, 221,227-229,235 , 241, 242, 244, ст. 247, 258, 259,263-265, 273, 354, п. 9 Перехідних положень ЦПК України, ст..ст. 15,16, 22,316,319, 383,1166 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та судових витрат - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення буде складено 26.01.2018 року.

Суддя: Домусчі Л. В.