Провадження № 2/344/1742/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

15 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про втрату права на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначили, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2017 року та договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2003 року, на праві власності належить 2/3 частини трьохкімнатної квартири, а 1/3 частки трьохкімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу квартири від 01.11.2003 року. Крім позивачів, в даній квартирі зареєстрований з 12.11.2010 року колишній зять ОСОБА_1 та колишній чоловік ОСОБА_2 - відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.11.2014 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. В данному рішенні також зазначено, що ОСОБА_3 не проживає з ОСОБА_2 тривалий час. Однак до цього часу відповідач є зареєстрованим у квартирі за зазначеною вище адресою, не знявся з реєстрації, та згоди на зняття з реєстрації в добровільному порядку від нього неможливо отримати, оскільки позивачам невідоме його місце проживання. Фактично позивачі не мають з відповідачем жодних контактів. Зазначають, що оплачують комунальні послуги, а у зв'язку з тим, що в квартирі зареєстрований відповідач, не можуть отримати субсидію на оплату за житлово-комунальні послуги. В той же час відповідач не з'являється в зазначеній квартирі, житловим приміщенням не користується та не цікавиться, особистих його речей у квартирі немає, поважних причин відсутності відповідача у квартирі також немає. На підставі наведеного просили суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме трьохкімнатною квартирою АДРЕСА_1.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, суду подали заяви, за змістом яких підтримують позовні вимоги та просять розглянути справу за їх відсутності, позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2003 року (а.с.11), та копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2017 року (а.с.9), позивач ОСОБА_1 являється власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується також і копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.12), копією технічного паспорту (а.с.15).

Позивач ОСОБА_2 відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2003 року (а.с.11) являється власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки № 02-02/4310 виписки з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім'ї від 16.11.2017 року, виданої КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (уповноважений власник), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 - син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, - колишній чоловік (а.с.5), що також підтверджується і копією будинкової книги (а.с.16-23).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.11.2014 року розірвано (а.с.13).

Як вбачається з копії заяви № 02-02/00012 від 26.10.2017 року, засвідченої КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», заявники: ОСОБА_5, яка проживає у квартирі АДРЕСА_3, та ОСОБА_6, який проживає у квартирі АДРЕСА_2, стверджують, що ОСОБА_3 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивачі, як власники квартири, позбавлені можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача ОСОБА_3, який понад рік не проживає за вказаною адресою. Домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власниками та відповідачем не було.

Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», відповідно до ст. 71,72,150,156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 76, 259, 263, 265, 273 280-282, 289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про втрату права на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - трьохкімнатною квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Татарінова О.А.