ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Київ

справа № 755/6881/17

провадження № 22-ц/824/5081/18

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В. (суддя-доповідач)

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Лисиці Ю.С.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше лізінг Україна»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 30 травня 2017 року у складі судді Виниченко Л.М., про повернення заяви позивачу,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна» про захист прав споживача.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: сплатити судовий збір, зазначити номери засобів зв'язку позивача, його представника та відповідача, зазначити докази, що підтверджують кожну обставину в обґрунтування вимог, наявність підстав для звільнення від доказування.

Ухвалою цього ж суду від 30 травня 2017 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу. Роз'яснено право на повторне звернення до суду із позовною заявою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд виходив з того, що позовна заява містить недоліки, які позивач не усунув. Зокрема у позові не зазначено номери засобів зв'язку, не зазначено докази які підтверджують кожну обставину в обґрунтування вимог, наявність підстав для звільнення від доказування.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки з матеріалів позовної заяви вбачається, що вона містить всі необхідні дані, передбачені ст. 119 ЦПК України, тому визнання позовної заяви неподаною з зазначених підстав, суперечить положенням ст.ст. 119-121 ЦПК України, як в ред. на час подачі позову, так і згідно положень ст. 175 ЦПК України (діючої ред.).

Крім того, суд зазначив, що позивачем не сплачено судовий збір.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз положень зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як споживачі, у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, визначеному статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певної категорії осіб щодо сплати судового збору.

За таких обставин суд безпідставно поклав на позивача, який звернувся до суду за захистом прав споживача, обов'язок зі сплати судового збору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо останній порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 30 травня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :