Справа № 567/179/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Гічиновська Я.В.

за участі

позивача ОСОБА_1 (відповідача за зустрічним позовом)

представника позивача ОСОБА_2 (відповідача за зустрічним позовом)

відповідача ОСОБА_3 (позивача за зустрічним позовом)

представника відповідача ОСОБА_4 (позивача за зустрічним позовом)

третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної під час ДТП та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної під час ДТП, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору ПрАТ СК "ПЗУ Україна", ОСОБА_5

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_5 звернулись до Острозького районного суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 13.06.2016 року близько 18 год. 20 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Opel Combo», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_5 та яким він користувався у спільних інтересах позивачів, рухався по автомобільній дорозі з с.Бугрин Гощанського району Рівненської області до с.Оженин Острозького району Рівненської області. В той час, коли він знаходився в районі с.Стадники, його швидкість була в межах 60 км. на годину, на проїзній частині, в попутному йому напрямку, рухався автомобіль «TOYOTA RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Враховуючи, що швидкість автомобіля була набагато меншою за його, в зустрічному напрямку не було транспортних засобів, ОСОБА_1 прийняв рішення здійснити маневр обгону. Перед здійсненням маневру, за 100 метрів до автомобіля «TOYOTA RAV 4», він увімкнув покажчик лівого повороту, подивився у дзеркала заднього виду та, переконавшись у такий спосіб у безпечності свого маневру, увімкнувши звуковий сигнал, щоб привернути увагу водія автомобіля, що він мав намір обігнати, виїхав на зустрічну смугу. В той час, коли ОСОБА_1 перебував на зустрічній смузі у стадії маневру обгону, водій автомобіля «TOYOTA RAV 4» ОСОБА_3, не вмикаючи будь-яких світлових покажчиків повороту чи сигналів аварійної сигналізації, почав повертати на зустрічну смугу руху, де перебував в стадії обгону транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 Останній, з метою уникнення зіткнення, застосував екстрене гальмування та спрямував свій транспортний засіб вправо. Не зважаючи на це, зіткнення уникнути не вдалося та внаслідок ДТП транспортний засіб позивачів зазнав чисельних механічних пошкоджень.

Вважають, що водій ОСОБА_1 діяв дотримуючись вимог Правил дорожнього руху України, а водій ОСОБА_3 допустив порушення вимог ПДР України, зокрема п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, згідно яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; водій, у разі перестроювання повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються у попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроюватися.

Перелічені порушення ОСОБА_3 ПДР України знаходяться в причинному звязку із дорожньо-транспортною пригодою та наслідками що настали.

Вказують, що внаслідок спричиненої ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження.

Враховуючи наведене, позивачі вважають, що відповідач повинен відшкодувати матеріальні збитки, що складаються з майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу «Opel Combo» р.н. НОМЕР_1, в результаті його пошкодження під час ДТП, винуватцем якої є відповідач, а саме: позивачу ОСОБА_5 в розмірі 100657 грн., шо необхідна для відновлення стану транспортного засобу, який був до ДТП, розмір якої був встановлений висновком Звіту № 343П, проведеним в ПП «Експерт-сервіс- Альфа», та вартість проведення зазначеного автотоварознавчого дослідження, що складає 1500 грн., а всього - 102157,00 грн.

Окрім того, позивачі вказують, що внаслідок вчиненої ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, їм було завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях через ДТП, у погіршенні якості життя через неможливість використання автомобіля в повсякденному житті та власних справах, в зміні звичайного ритму та способу життя. Враховуючи відмову відповідача у відшкодуванні вартості ремонту позивач ОСОБА_1 був змушений витрачати велику кількість особистого часу на проведення оцінки завданого збитку, відновлювальний ремонт транспортного засобу. Окрім того, під час вказаної події позивач ОСОБА_1 пережив сильний страх за своє життя і здоровя, оскільки він, дійсно міг загинути чи отримати тяжкі тілесні ушкодження.

Розмір моральної шкоди позивач ОСОБА_1 оцінює в сумі 20000 грн., а позивач ОСОБА_5 в розмірі 8000 грн., та вважають, що отримання саме такої суми зможе компенсувати їм втрати морального характеру і зможе відновити порушений пригодою та її наслідками їх психоемоційний стан.

Просять стягнути з відповідача ОСОБА_3, на користь ОСОБА_5 102157 грн. майнової шкоди та 8000 грн. моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20000 моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою суду від 02.03.2017 відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 29.03.2017 року прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та об"єднано його в одне провадження з позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В обгрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 зазначає, що за результатами дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13.06.2016, листом №4374-31 від 13 липня 2016 року його (потерпілого по справі водія автомобіля «TOYOTA RAV 4») було повідомлено, що Центром з відшкодування збитків ПрАТ СК «ПЗУ Україна» розглянуто справу відносно події, яка мала місце 13.06.2016 за участю автомобіля НОМЕР_4 та забезпеченого транспортного засобу «Opel Combo» р.н. НОМЕР_1 та повідомлено, що страхове відшкодування в розмірі 50000 грн. буде перераховано протягом 5 робочих днів з моменту прийняття рішення про виплату. 14 березня 2017 року на рахунок ОСОБА_3 перераховано страхове відшкодування в розмірі 49750 грн.

Таким чином ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виконала всі свої зобов'язання відповідно до норм законодавства, Закону України «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», чим також підтвердила вину ОСОБА_6, яку він після вчинення ДТП також визнавав.

В подальшому, звернувшись до фахівців з ремонту автомобілів, для відновлення пошкодженого автомобіля, при поверхневому огляді, ОСОБА_3 було повідомлено, що виплаченого страхового відшкодування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» буде недостатньо.

В зв'язку з вище викладеними обставинами, ОСОБА_3 був змушений звернутися до експертної установи з проханням скласти повторно експертний висновок з приводу визначення страхового відшкодування завданого його автомобілю «TOYOTA RAV 4», р.н. ВК0365BP, оскільки висновок експерта виконаний на замовлення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» без участі ОСОБА_3 є необ"єктивним, внаслідок чого, він позбавлений можливості відновити пошкоджений автомобіль.

Згідно зі ст. 22 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обовязковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000 гривень на одного потерпілого.

Отже, закон визначає механізм страхового відшкодування та передбачає одночасну участь де є страхування цивільно-правової відповідальності, і фізичної особи, і страховика, оскільки відшкодування шкоди за рахунок страховика залежить, перш за все, від стягнутої суми з фізичної соби, винної у завданні шкоди.

Відповідно до Звіту №379Е про оцінку автомобіля «TOYOTA RAV 4», виконаного ПП «ЕКСПЕРТ - СЕРВІС - АЛЬФА» м.Рівне, який є суб"єктом оціночної діяльності (сертифікат №14987/13 виданий Фондом державного майна України 29 липня 2013) зроблено висновок, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_4 з результаті його пошкодження при ДТП складає з ПДВ 74468,33 грн.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вказує, що відповідач добровільно відшкодувати завдану шкоду, відповідно до висновку виконаного ПП «ЕКСПЕРТ - СЕРВІС - АЛЬФА» відмовляється, в зв"язку з чим просить стягнути різницю між розміром збитку, завданого в результаті пошкодження при ДТП автомобіля НОМЕР_5 в сумі 74468,33 грн. та лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих виплаченому ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в сумі 50000 гривень, що становить 24468,33 грн., а також стягнути з ОСОБА_1 на його корист 1600 грн. витрат на оплату експертизи ПП «ЕКСПЕРТ - ОСОБА_7», 5000 грн. витрат на оплату правової допомоги та витрати на оплату судового збору в сумі 800 грн.

Ухвалою суду від 04.05.2017 залучено до участі в даній справі ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору.

Ухвалою суду від 20.11.2017 в зв"язку з відмовою ОСОБА_5 від позовних вимог закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 102157 грн. завданої дорожньо-транспортною пригодою та про відшкодування 8000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 25.01.2018 ОСОБА_5 залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору.

Ухвалою суду від 23.05.2018 у справі призначено судову інженерно-транспортну експертизу з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 року, згідно якого Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За таких підстав, у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, розгляд справи здійснюється за правилами чинного ЦПК України, з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України №2147-VIII.

В судовому засіданні позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 первісний позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Зустрічний позов не визнав.

Пояснив, що 13.06.2016 близько 18:20 год., він рухався автомобілем "Opel Combo" зі швидкістю близько 90-95 км/год. в напрямку с.Оженин Острозького району Рівненської області, позаду автомобіля «TOYOTA RAV 4». Вїжджаючи в с.Стадники, минувши дорожній знак «Стадники» здійснював маневр обгону транспортного засобу «TOYOTA RAV 4», який рухався попереду нього. Зазначив, що в населеному пункті він рухався зі швидкістю 70-75 км/год. Вказав, що почав здійснювати обгін, включивши лівий покажчик повороту та наближаючись на ліву полосу зустрічного руху, він помітив в дзеркало заднього виду, так як воно було налаштоване в його напрямку, що водій «TOYOTA RAV 4» відволікається від керування транспортним засобом. Зазначив, що на його думку ОСОБА_3 зменшував швидкість шляхом гальмування. Після чого ОСОБА_1 знизив швидкість руху до 60 км/год. та в той момент, коли він вже мав здійснювати обгін, за 10-15 м. до автомобіля «TOYOTA RAV 4», даний автомобіль різко перед ним повернув вліво. При цьому в нього не був ввімкнений покажчик повороту. На той час ОСОБА_1 рухався не позаду даного автомобіля, а по лівій зустрічній смузі руху, де побачив що водій повертає на смугу зустрічного руху, перетинаючи йому дорогу. В той час відстань між автомобілями становила приблизно 10 м. Після чого ОСОБА_8, намагаючись уникнути зіткнення, повернув кермо вправо, максимально зажавши гальма та зачепив автомобіль «TOYOTA RAV 4» лівою стороною. Зазначає, що ОСОБА_3 не пропустивши його, повернув вліво, де зупинився. Зазначив, що під час зіткнення швидкість його автомобіля була не більше 50-60 км/год. Внаслідок зіткнення в його автомобілі був пошкоджений капот колесом-запаскою автомобіля «TOYOTA RAV 4» та була вдарена ліва передня частина, а в автомобілі «TOYOTA RAV 4» була пошкоджена ліва задня частина та бампер. Після зіткнення автомобілі залишились на місці зупинки, при цьому автомобіль ОСОБА_1 зупинився з правої сторони, а ОСОБА_3 з лівої. В момент зіткнення автомобіль ОСОБА_3 був майже повернутий, приблизно на 60 градусів відносно дорожнього полотна, задня частина автомобіля була ближче до нього. Під час удару ОСОБА_1 рухався праворуч, а не прямо, та не може сказати під яким кутом були атвтомобілі по відношенню один до одного.

Вказує, що на місці події залишились сліди гальмування, на думку позивача, від правого колесу його автомобіля.

Свідком ДТП на місці події була ОСОБА_9, яка в той час працювала поблизу на земельній ділянці.

Внаслідок ДТП він пребував в стані шоку, пережив сильний страх за своє життя і здоровя, внаслідок чого зазнав моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях через ДТП, неможливістю використання автомобіля за призначенням, у погіршенні якості життя через неможливість використання автомобіля в повсякденному житті та власних справах, в зміні звичайного ритму та способу життя і перенесеного стресу. Окрім того, був змушений затрачати велику кількість особистого часу на проведення оцінки завданого збитку, відновлювальний ремонт транспортного засобу.

Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 первісні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вважає, що в даній дорожньо-транспортній пригоді винен саме ОСОБА_3 та вказує що ОСОБА_1 рухався в межах допустимої швидкості. Під час того як він побачив, що в попутному напрямку рухався транспортний засіб, завчасно ввімкнув покажчик повороту під час здійснення маневру обгону. Буквально за декілька метрів побачив, що ОСОБА_3 почав здійснювати маневр повороту. Таким чином, на його думку, ОСОБА_3 не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого порушив вимоги п.10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, не переконавшись у безпечності свого маневру. Вказує, що якби ОСОБА_3 вчасно подивився в дзеркало заднього огляду, то побачив би, що ОСОБА_1 здійснює маневр обгону, і мав би утриматися від здійснення маневру повороту, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода та ОСОБА_1 поніс значні матеріальні збитки, а також зазнав моральних страждань.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в ньому. Пояснив, що більше тривалий час працює професійним водієм-дальнобійником, тому має тривалий досвід роботи водієм в тому числі і в Європі, і в США. 13.06.2016 в післяобідню пору він рухався автомобілем «TOYOTA RAV 4» з м. Рівне в напрямку с.Стадники, так як тимчасово там проживає. Коли він вже підїжджав до с.Стадники та мав здійснювати маневр повороту, то завчасно включив лівий покажчик повороту та подивився в дзеркало заднього виду. В ході руху, для того, щоб зїхати з проїжджої частини, він пригальмував, ще раз подивився в зовнішнє дзеркало заднього виду, яке розташоване з лівої сторони, і подивився в внутрішнє дзеркало заднього виду. В той момент він помітив у внутрішнє дзеркало заднього виду, що на нього зі швидкістю не менше 100 км/год., рухається автомобіль "Opel Combo". ОСОБА_3 зрозумів, що уникнути зіткнення не вдасться, та в цей час відчув сильний удар, від якого його автомобіль відкинуло з великою силою з проїжджої частини.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_4 пояснив, що 13 червня 2016 року близько 18:20 год. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Opel Combo», рухаючись із с.Колесники в с.Оженин, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «TOYOTA RAV 4» під керуванням ОСОБА_3, що рухався в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Про дорожньо-транспортну пригоду були повідомлені працівники поліції та страхова компанія, в якій ОСОБА_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність. По даному факту інспектор Острозького відділу поліції ГУНП в Рівненській області склав протокол про адміністративне правопорушення, де було вказано, що водій, керуючи автомобілем «Opel Combo» р.н. 9038ВК, рухаючись з с. Колесники в напрямку с. Оженин, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_6, що рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали пошкодження. За результатами вказаної події, листом №4374-31 від 13 липня 2016 року, ОСОБА_3, як потерпілого у справі водія автомобіля «TOYOTA RAV 4», було повідомлено, що центром з відшкодування збитків ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» розглянуто справу відносно події, яка мала місце 13 червня 2016 року за участю автомобіля ОСОБА_3 «TOYOTA RAV 4» та забезпеченого транспортного засобу «Opel Combo» та повідомлено, що страхове відшкодування в розмірі 50000 гривень буде перераховано протягом 5 робочих днів з моменту прийняття рішення про виплату. 14 березня 2017 року на рахунок ОСОБА_3 нараховано страхове відшкодування в розмірі 49750 гривень. Таким чином, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виконала всі свої зобовязання відповідно до норм чинного законодавства, Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», чим також підтвердила вину ОСОБА_1, який після вчинення ДТП її також визнавав.

Звернувшись до фахівців по ремонту автомобілів для відновлення пошкодженого автомобіля, при поверхневому огляді вони повідомили, що виплаченого страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» буде недостатньо. В звязку з цим, ОСОБА_3 змушений був звернутися до експертної установи з проханням скласти повторно експертний висновок з приводу визначення розміру страхового відшкодування, завданого його автомобілю, оскільки висновок експерта, виконаний на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» без участі ОСОБА_3 є необєктивним, внаслідок чого він позбавлений можливості відновити пошкоджений автомобіль. Відповідно до звіту №379Є про оцінку автомобіля «TOYOTA RAV 4», виконаного ПП «Експерт ОСОБА_7», який є субєктом оціночної діяльності, матеріальний збиток власникові автомобіля «TOYOTA RAV 4», державний номерний знак НОМЕР_7, в результаті його пошкодження при ДТП складає з ПДВ 74468 грн. 33 коп. Зазначив, що відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Незважаючи на заподіяну ОСОБА_3 шкоду, відповідач добровільно відшкодувати збиток відповідно до висновку, складеного ПП «Експерт ОСОБА_7», відмовляється, натомість подав до суду позов, в звязку з чим ОСОБА_3 змушений був звернутись до адвоката за правовою допомогою для підготовки відповідної зустрічної позовної заяви.

Окрім того, зустрічний позов обґрунтовує наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення від 14 червня 2016 року, де вказано, що винною особою є саме ОСОБА_1; фактом сплати страховою компанією, яка визнаючи вину ОСОБА_1, сплатили відшкодування ОСОБА_3; копією звіту про оцінку автомобіля «TOYOTA RAV 4», де чітко видно, що ніякого обгону не було, була обрана неналежна швидкість, в звязку з чим ОСОБА_1 не зміг загальмувати, та не зміг обїхати автомобіль, вдаривши автомобіль ОСОБА_3 в задню частину, що свідчить про беззаперечну вину ОСОБА_1 Посилається на те, що відшкодування, яке було виплачене страховою компанією недостатнє для відновлення пошкодженого автомобіля ОСОБА_3, в звязку з чим він змушений звернутися до суду та просить стягнути з ОСОБА_1 різницю між сплаченим страховим відшкодуванням та реальними витратами, які понесені, в сумі 24468 грн. 33 коп.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що три роки тому, автомобіль НОМЕР_8 був фактично проданий нею для ОСОБА_1 з попередньою домовленістю, що він самостійно зніме автомобіль з обліку. По факту ДТП, що сталася 13.06.2016, їй нічого не відомо.

Представник третьої особи ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в судове засідання не з»явися без повідомлення причин, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином.

З показів свідків в судовому засіданні встановлено наступне.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що 13.06.2016 він перебував в складі групи, що виїжджала на місце ДТП, яка сталася за участю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 Він складав план-схему ДТП, учасників події він не допитував. Зазначає, що на план-схемі ДТП ним було відмічено гальмівний шлях, можливо сліди юзу, точно не пам'ятає, довжиною 80 см. На його думку, після вивчення обставин події, винуватцем ДТП є ОСОБА_1, який не вибрав безпечну швидкість руху та допустив зіткнення з іншим автомобілем.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та її будинок розташований поблизу перехрестя, з правої строни в напрямку м.Рівне, де сталася ДТП. 13.06.2016 вона перебувала на своїй присадибній ділянці та бачила, що зі сторони м.Рівне своїм автомобілем рухається ОСОБА_3 з невеликою швидкістю, приблизно 40-50 км/год. Він включив лівий поворот, призупинився, мав повертати наліво вниз в вуличку, бо там дуже поганий спуск. В цей час вона почула звук іншого автомобіля, що наближався та побачила як з дуже великою швидкістю, на її думку більше 100 км/год., рухався синій автомобіль «Opel Combo» та відразу відбулося зіткнення, від якого автомобіль ОСОБА_3 з"їхав вліво, а інший автомобіль зупинився прямо по напрямку руху. Звуків гальмування автомобіля «Opel Combo» та звукових сигналів перед зіткненням вона не чула. В автомобілі «Opel Combo» покажчики повороту увімкнені не були.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що 13.06.2016 він рухаювся своїм автомобілем «Сітроен Берлінго» зі швидкістю приблизно, 40 км/год. в напрямку с.Бугрин. В районі знаку початку населеного пункуту с.Стадники назустріч йому рухався синій автомобіль «Opel Combo», який рухався зі значною швидкістю, не менше 80 км/год. Коли ОСОБА_11 повертався додому, то побачив що сталася ДТП. Підійшовши до місця події, він побачив, що атомобіль «TOYOTA RAV 4» стоїть на краю дорожнього покриття в напрямку з"їзду на дорогу, а автомобіль «Opel Combo» знаходився з правої сторони.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що ним було складено проткол про адімністративне правопорушення серії АП2 №205745 по факту ДТП, що сталася 13.06.2016 за участю автомобілів "Opel Combo", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та «TOYOTA RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_9 під керуванням ОСОБА_3 Зазначив, що даний протокол ним було складено на підставі матеріалів наданих патрульними, які перебували безпосередньо на місці ДТП. Вказав, що протокол про адміністративне правопорушення було складено лише відносно ОСОБА_1, тому що, на його думку, саме він є винуватцем ДТП, оскільки не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з попутним транспортним засобом під час руху в задню частину автомобіля. За умови, якби удар прийшовся в бокову частину автомобіля, то протокол про адміністративне правопорушення було б складено на обох водіїв.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, з"ясувавши всі обставини та дослідивши докази, якими сторони обґрунтовують свої позовні вимоги, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

13.06.2016 року о 18:20 год. в с.Стадники Острозького району Рівненської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Opel Combo", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та «TOYOTA RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_10, під керуванням ОСОБА_3, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України. Згідно змісту ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди гощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань: деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Аналогічні вимоги містяться і в п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, де вказано, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов"язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 належний їй автомобіль марки «Opel Combo», реєстраційний номер НОМЕР_1 передала у користування ОСОБА_1, який здійснював керування даним транспортним засобом 13.06.2016.

Згідно положень ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного).

01.08.2016 року постановою Острозького районного суду Рівненської області, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачнен ст.124 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрито, в зв"язку із відсутністю в його діях ознак правопорушення.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватись та оцінюватись судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов"язана відшкодувати шкоду.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Із загального змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вбачається, що судом прийнято рішення про закриття провадження щодо ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю в його діях ознак правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП із-за відсутності належних та допустимих доказів вчинення правопорушення.

Водночас, такі докази були встановлені судом при розгляді даної цивільної справи (звіт про оцінку №343П автомобіля НОМЕР_11, висновок експерта, пояснень сторін та свідків).

Згідно висновку експерта №8416-8417 судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 17.07.2018 встановлено, що в первинний момент зіткнення у контакт увійшли ліва частина переднього бампера автомобіля "Opel Combo", реєстраційний номер НОМЕР_1 та ліва частина заднього бампера автомобіля "Toyota Rav-4", реєстраційний номер НОМЕР_10, при цьому повздовжня вісь автомобіля Opel Combo, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилась під кутом близько 30±5 градусів (проти напрямку руху годинникової стрілки) по відношенню до повздовжньої осі автомобіля "Toyota Rav-4", реєстраційний номер НОМЕР_10.

Місце зіткнення автомобіля "Opel Combo", реєстраційний номер НОМЕР_1 з автомобілем "Toyota Rav-4", реєстраційний номер НОМЕР_10 знаходиться на правій смузі проїзної частини автодороги, по напрямку на м.Острог.

У ситуації, що розглядається, водій автомобіля "Opel Combo", реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.4. та п. 14.2. (б) та п. 12.3. Правил дорожнього руху (див. дослідження 4), а саме: рухатись зі швидкістю не більше 60 км/год, перед початком маневру обгону переконатись, що водій автомобіля "Toyota Rav-4", реєстраційний номер НОМЕР_10 не подав сигналу про намір пороту ліворуч, а у разі виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

У ситуації, що розглядається, водій автомобіля "TOYOTA RAV 4", реєстраційний номер НОМЕР_10, ОСОБА_3, повинен був діяти у відповідності до вимог п. 9.2., п. 9.4., п. 10.1. та п. 10.4. Правил дорожнього руху (див. дослідження 5), а саме: маючи намір виконати поворот ліворуч, повинен був завчасно увімкнути покажчик лівого повороту, зайняти крайнє ліве положення на проїзній частині свого напрямку руху та перед початком виконання маневру переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

З наданих фотографій місця події вбачається, що на зустрічній смузі руху відсутні потьоки (масла чи антифризу), а отже зіткнення було попутнє, що також повністю спростовує пояснення ОСОБА_1 щодо механізму та обставин ДТП.

Долучені до матеріалів справи фото з місця ДТП, відповідають дійсності та зроблені безпосередньо на місці події, що визнається та не оспорюється обома сторонами.

Одночасно, з зазначених фото вбачається, що на капоті автомобіля «Opel Combo» наявний характерний слід від удару об запасне колесо автомобіля «TOYOTA RAV 4».

Вказані обставини в сукупності, а також те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 зупинився поряд з автомобілем під керуванням ОСОБА_3, на своїй смузі руху та паралельно дорожньому покриттю вказує на те, що він не міг рухатись по зустрічній смузі в момент ДТП і після неї зупинити на невеликій відстані від місця ДТП, перемістивши автомобіль на свою смугу руху та поставивши його паралельно проїжджій частині. На думку суду такі дії можливо було вчинити тільки якщо зіткнення мало місце на смузі руху обох автомобілів в момент виконання повороту автомобілем під керування ОСОБА_3 та зіткнення відбулось передньою частиною автомобіля під керування ОСОБА_1 з задньою частиною автомобіля ОСОБА_3

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 31.03.1995 року № 4 обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки доказів, що підтверджують вину відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13.06.2016, в судовому засіданні не встановлено, суд вважає, що ОСОБА_3 не є відповідальним за заподіяння позивачу моральної шкоди.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Одночасно, з висновку експерта, пояснень відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3, пояснень свідка ОСОБА_9 встановлено, що водій автомобіля НОМЕР_11, ОСОБА_1 порушив вимоги ПДР України, а саме: п. 12.4., згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. (в редакції чинній на момент ДТП), п. 14.2. (б) згідно якого перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч; та п. 12.3. Правил дорожнього руху, згідно яких У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Вищеперелічені порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 знаходяться в причинному звязку з ДТП та наслідками, що настали.

Пояснення ОСОБА_1 щодо обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, спростовуються поясненнями ОСОБА_3, показами свідка ОСОБА_9, висновком експерта, та свідчать про те, що вони не відповідають дійсності.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, керуючи 13.06.2016 року автомобілем НОМЕР_11 не дотримався вимог п.п. 12.4, 14.2 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив ДТП, а отже, в результаті ДТП, що мала місце 13.06.2016 року винним у пошкодженні транспортних засобів, є саме ОСОБА_1

Винні дії ОСОБА_1, що пов"язані з порушенням ПДР України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв'язку із наслідками завдання шкоди власнику автомобіля «TOYOTA RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_10, який належить ОСОБА_3, відповідачу (позивачу за зустрічним позовом) по справі.

Враховуючи викладене, суд погоджується з позицією позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про недотримання ОСОБА_1 ПДР України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди і пошкодження його майна.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до абз. 3 п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченої страховиком суми страхового відшкодування (виплати), він має право вимоги до винної у ДТП особи у розмірі, що складає різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

З матеріалів страхової справи СК «ПЗУ Україна» встановлено, що центром з відшкодування збитків ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» розглянуто справу відносно події, яка мала місце 13 червня 2016 року за участю автомобіля ОСОБА_3 «TOYOTA RAV 4» та забезпеченого транспортного засобу «Opel Combo» за результатами якої для ОСОБА_3, як потерпілого у справі водія автомобіля «TOYOTA RAV 4», виплачено страхове відшкодування в розмірі 49 50 гривень в межах страхової суми (ліміту відповідальності) ОСОБА_1

Таким чином, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виконала всі свої зобовязання відповідно до норм чинного законодавства, Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».

Водночас, відповідно до звіту №379Є про оцінку автомобіля «TOYOTA RAV 4», виконаного ПП «Експерт ОСОБА_7», який є субєктом оціночної діяльності, матеріальний збиток власникові автомобіля НОМЕР_12, в результаті його пошкодження при ДТП складає з ПДВ 74468 грн. 33 коп.

Згідно зі ч. ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3С підлягає відшкодуванню матеріальна шкода, завдана внаслідок ДТП в розмірі різниці між розміром збитку, завданого ОСОБА_3 в результаті пошкодження його автомоібля внаслідок ДТП та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 24468,33 грн.

При цьому судом враховується, що розмір завданих збитків відповідачем не оспорювався.

Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення реалізації абсолютного права позивача (за зустрічним позовом) на відшкодування шкоди, завданої вналідок ДТП, безпосередньо особою, яка завдала шкоди, відповідачем ОСОБА_1 на підставах, передбачених законом (ст.ст. 1166,1187 ЦК України).

Згідно ст.141 ЦПК України (в редакції № 2268-VIII від 18.01.2018 року), судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Статею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи належать: витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів експертів та проведенням експертиз.

Враховуючи наведене, та те, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню та позивачем при подачі зустрічного позову було сплачено судовий збір в розмірі 800 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача ОСОБА_3 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. (в розмірі визначеному редакцією Закону України «Про судовий збір» чинній на час звернення до суду) та повернути позивачу 160 грн. переплаченого судового збору.

Окрім того, з відповідача (за зустрічним позовом) на користь позивача слід стягнути судові витрати за проведення експертизи ПП «Експерт-Сервіс Альфа» (згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 30.06.2018) в розмірі 1600 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування на користь позивача (за зустрічним позовом) ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами і для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката на представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних виплат.

Ухвалою ВССУ у справі №6-32389ск15 встановлено, що розмір витрат на правову допомогу у цивільній справі визначається домовленістю (договором) між стороною у справі та особою, яка надає правову допомогу і не повинен перевищувати граничний розмір встановлений ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Склад та розмір таких витрат є предметом доказування у справі. Доказами витрат є: договір доручення або про надання правової допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 5000 грн. в рахунок правничої допомоги та долучив як доказ її надання договір про надання правової допомоги укладений з адвокатом від 10.03.2017, ордер адвоката серії РН-562 №020 від 25.01.2018 року, квитанцію до прибуткового касового ордера від 10.03.2017.

За таких обставин, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 підлягає до стягнення 5000 грн. за надання правничої допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 15, 95, 102, 137, 141, 263-265, 273 ЦПК України, 1187-1188 ЦК України

у х в а л и в :

в позові ОСОБА_1 (житель ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_13) до ОСОБА_3 (житель ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_14), треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору ПрАТ СК "ПЗУ Україна" (місцезнаходження: м.Київ, вул.Артема, 40, ), ОСОБА_5 (жителька с.Оженин, вул. І.Франка, 31 Острозького району Рівненської області, НОМЕР_15, виданий 27.11.2014 року Острозьким РС УДМС України в Рівненській області) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної під час дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Зустрічний позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 (житель ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_13) на користь ОСОБА_3 (житель ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_14) на відшкодування шкоди, заподіяної під час дорожньо-транспортної пригоди 24468 грн. 33 коп. та 7240 грн. судових витрат.

Повернути ОСОБА_3 160 грн. переплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.12.2018.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_13