Провадження № 2/712/310/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Романенко В.А.

при секретарі Таран А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_2, Управління ДАБК у м. Черкаси про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_2, Управління ДАБК у м. Черкаси про визнання права власності, посилаючись на те, що вона являється власником частини домоволодіння по АДРЕСА_1. Інша частина будинку належить гр. ОСОБА_2.

Після купівлі була проведена реконструкція належної їй частини житлового будинку без отримання документів дозвільного характеру. В результаті проведених будівельних робіт з'явилась житлова прибудова з мансардою літ. А3-1, мс.

Під час проведення будівельних робіт були дотримані будівельні, архітектурні та санітарні норми. Дане підтверджується листом Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 07.04.2017 № 2097-2 та звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж від 22.06.2017.

Земельна ділянка, площею 0,0268 га, на якій розташована реконструйована частина будинку, належить їй на праві приватної власності, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.07.2016.

Наразі виникла необхідність оформити право власності на житлову прибудову з мансардою літ. АЗ-1, мс. Але для цього їй як забудовнику необхідно здати завершений будівництвом об'єкт в експлуатацію відповідно до ст. 331 ЦК України.

На виконання норм законодавства, до Управління ДАБІ у Черкаси була подана декларація про готовність об'єкта до експлуатації, але у відповідь отримана відмова у прийнятті в експлуатацію (лист від 03.10.2017 № 1052).

На її запит щодо можливості прийняття в експлуатацію самочинного будівництва Управлінням ДАБІ у Черкаській області та ДАБІ України надано відповіді (листи від 15.03.2017 за №1023-3-1.14-Л/65, від 16.08.2017 №40-704-(90-8)/7046, від 02.08.2017 №5275-2), зі змісту яких вбачається, що наразі прийняття в експлуатацію самочинно збудованого майна можливе лише за наявності рішення суду про визнання права власності на таке майно.

Отже, для прийняття в експлуатацію прибудови до житлового будинку літ. АЗ-мс по АДРЕСА_1 вона має попередньо звернутись до суду з позовом щодо визнання за нею права власності на даний об'єкт нерухомості. Власниця іншої частини житлового будинку по АДРЕСА_1, ОСОБА_2, не заперечує проти узаконення житлової прибудови мансардою літ. АЗ-1, мс (нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 від 27.10.2015)

За результатами проведеного обстеження (звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж від 22.06.2017) експертом зроблено висновок про можливість надійної та безпечної експлуатації прибудови літ. АЗ-1, мс по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на реконструйовану частину житлового будинку, а саме на житлову прибудову з мансардою літ. АЗ-1, мс по АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги та визнала та просила суд відмовити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, не заперечує проти узаконення позивачем житлової прибудови мансардою літ. АЗ-1, мс (нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 від 27.10.2015).

Представник Управління ДАБК у м. Черкаси в судовому засіданні пояснила, що у відповідності до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 461 «Про затвердження порядку прийняття закінчених будівництвом об'єктів в експлуатацію» об'єкт після завершення будівництва повинен бути прийнятий в експлуатацію», що неможливо зробити у зв'язку з відсутністю права на виконання будівельних робіт, покладалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється власником частини домоволодіння по АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу частки будинку від 07.04.2005 року.

Інша частина будинку належить ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Після купівлі позивачем була проведена реконструкція належної їй частини житлового будинку без отримання документів дозвільного характеру. В результаті проведених будівельних робіт з'явилась житлова прибудова з мансардою літ. А3-1, мс.

У відповідності до ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 461 «Про затвердження порядку прийняття закінчених будівництвом об'єктів в експлуатацію» об'єкт після завершення будівництва повинен бути прийнятий в експлуатацію», що неможливо зробити у зв'язку з відсутністю права на виконання будівельних робіт.

Відповідно до п.1.4 Інструкції № 127 проводиться технічна інвентаризація новозбудованих (реконструйованих) об'єктів.

Під час проведення будівельних робіт були дотримані будівельні, архітектурні та санітарні норми, що підтверджується листом Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 07.04.2017 № 2097-2 та звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж від 22.06.2017, відповідно до якого встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації прибудови літ. АЗ-1, мс по АДРЕСА_1.

Земельна ділянка, площею 0,0268 га, на якій розташована реконструйована частина будинку, належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.07.2016.

На даний час у позивача виникла необхідність оформити право власності на житлову прибудову з мансардою літ. АЗ-1, мс, однак для цього їй як забудовнику необхідно здати завершений будівництвом об'єкт в експлуатацію відповідно до ст. 331 ЦК України.

На виконання норм законодавства, до Управління ДАБІ у Черкаси була подана декларація про готовність об'єкта до експлуатації, але у відповідь отримана відмова у прийнятті в експлуатацію (лист від 03.10.2017 № 1052).

На запит щодо можливості прийняття в експлуатацію самочинного будівництва Управлінням ДАБІ у Черкаській області та ДАБІ України надано відповіді (листи від 15.03.2017 за №1023-3-1.14-Л/65, від 16.08.2017 №40-704-(90-8)/7046, від 02.08.2017 №5275-2), зі змісту яких вбачається, що наразі прийняття в експлуатацію самочинно збудованого майна можливе лише за наявності рішення суду про визнання права власності на таке майно.

Власниця іншої частини житлового будинку по АДРЕСА_1, ОСОБА_2, не заперечує проти узаконення житлової прибудови мансардою літ. АЗ-1, мс (нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 від 27.10.2015)

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 3 ст. 357 зазначеного Кодексу співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Частина 4 вказаної статті встановлює, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив.

У відповідності до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Статтею 376 вказаного Кодексу передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 3 статті 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У відповідності до ч. 5 вказаної статті на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Абзацом 3 пункту 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) № 6 від 30.03.2012 року передбачено, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва); нормативно-правовий акт № 6 від 30.03.2012 року Постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», роз'яснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Пунктом 10 визначено, що позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі.

Відповідно до п. 10 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" «затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта.

В ході судового розгляду встановлено і таке підтверджується сторонами, та письмовими доказами, що ОСОБА_2 не заперечує проти узаконення позивачем житлової прибудови мансардою літ. А3-1, мс, про що свідчить копія нотаріальної заяви від 27.10.2015 року.

Земельна ділянка на якій ОСОБА_1 самовільно зведено житлову прибудову з мансардою, є її власністю, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.07.2016 року.

У відповідності до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 461 «Про затвердження порядку прийняття закінчених будівництвом об'єктів в експлуатацію» об'єкт після завершення будівництва повинен бути прийнятий в експлуатацію», що неможливо зробити у зв'язку з відсутністю права на виконання будівельних робіт.

З листів Управління ДАБІ у Черкаській області та ДАБІ України вбачається, що позивачка отримала відмову у реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно і їй рекомендовано звернутись до суду за захистом порушеного права.

Під час проведення будівельних робіт ОСОБА_1 були дотримані будівельні, архітектурні та санітарні норми, що підтверджується листом Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 07.04.2017 № 2097-2 та звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж від 22.06.2017, відповідно до якого встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації прибудови літ. АЗ-1, мс по АДРЕСА_1.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення. Вказане рішення буде законним та ґрунтуватиметься на верховенстві права, оскільки проведена позивачко самовільна добудова не порушує прав інших співвласників домоволодіння.

На підставі викладеного, ст. 321, 328, 356, 357, 375, 376, 392, ЦК України, керуючись ст .4, 12,13, 81, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_2, Управління ДАБК у м. Черкаси про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на реконструйовану частину житлового будинку, а саме на житлову прибудову з мансардою літ. АЗ-1, мс по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 354, 355 ЦПК України).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України ).

Головуючий: