Постанова

Іменем України

09 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 0312/2864/2012

провадження № 61-6038св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

позивач - ОСОБА_9,

відповідач - Нововолинська міська рада Волинської області,

представники відповідача - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,

відповідач - ОСОБА_13, правонаступником якого є ОСОБА_14,

представник відповідача - ОСОБА_15,

третя особа - ОСОБА_16,

третя особа - ОСОБА_17,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року у складі суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня

2017 року у складі судді Бовчалюк З. А.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом до Нововолинської міської ради Волинської області, ОСОБА_13, правонаступником якого є його дружина ОСОБА_14, в якому просили: визнати незаконним та скасувати рішення Нововолинської міської ради від 22 серпня 2006 року про надання ОСОБА_13 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд площею 0,0897 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати незаконним і скасувати рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 25 березня 2009 року про затвердження проекту землеустрою та передачу в приватну власність ОСОБА_13 земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд площею 0,0897 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати незаконним та скасувати рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 23 грудня 2010 року «Про розгляд заяв громадян на приватизацію та оренду земельних ділянок» в частині пункту 9 про залишення в силі рішення міської ради від 25 березня 2009 року; визнати незаконним і скасувати державний акт від 20 серпня 2009 року про право власності на земельну ділянку площею 0,0897, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_13; зобов'язати відділ містобудування і архітектури і міську раду внести в генеральний план міста незаконно вилучені проїзди, які пролягають від асфальтованої вул. Мічуріна до будинків №№1,3,5,7.

Позов мотивовано тим, що рішенням Нововолинської міської ради Волинської області від 22 серпня 2006 року ОСОБА_13 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0897 га за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням цієї ж міської ради від 25 березня 2009 року затверджено проект землеустрою та безоплатно передано в приватну власність ОСОБА_13 вказану земельну ділянку.

На підставі даного рішення відповідач отримав державний акт від 20 серпня 2009 року про право власності на земельну ділянку.

Позивачі вважають вказані рішення міської ради та виданий на їх підставі державний акт незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки вони винесені всупереч чинному законодавству, генеральному плану міста та державним будівельним нормам.

Позивачі вказують на те, що ОСОБА_13 на підставі рішення Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської обалсті від 12 лютого 1998 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,28 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Разом з тим, скориставшись один раз своїм правом, відповідач повторно безоплатно отримав у приватну власність земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з аналогічним цільовим призначенням.

Крім того, в проектній документації забудовника ОСОБА_13, що затверджена Нововолинською міською радою Волинської області не зазначена приватизована суміжна земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2, належна позивачу ОСОБА_4

Вулиця шириною 8 м в проектній документації, яка значиться як проїзд, пролягає через частину прибудинкової території, якою понад 50 років користується сім`я ОСОБА_9.

З листа в.о. начальника управління Держкомзему у Волинській області позивачам стало відомо, що рішенням Нововолинської міської ради Волинської області від 23 грудня 2010 року рішення від 25 березня 2009 року скасовано та зобов'язано міську раду звернутися до суду з позовом про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_13, однак отримавши пізніше копію витягу з рішення від 23 грудня 2010 року позивачам стало відомо, що вищевказане рішення не скасовано, а залишено без змін.

21 січня 2013 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області у задоволенні позову відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідач ОСОБА_13 помер.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 22 жовтня 2013 року залучено до справи як правонаступника померлого відповідача ОСОБА_13 його дружину ОСОБА_14

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 01 листопада 2013 року рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 21 січня 2013 року залишено без змін.

У липні 2014 року позивачі звернулися до суду із заявою про перегляд рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 21 січня 2013 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 06 травня 2016 року задоволено заяву про самовідвід судді Ушакова М. М. та у зв'язку з неможливістю утворити новий склад суду для розгляду даної справи та відповідно до статей 116, 365 ЦПК України 2004 року справу передано до Іваничівського районного суду Волинської області, як суду, найбільш територіально наближеного до Нововолинського міського суду Волинської області.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 9 грудня 2015 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_16

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 18 грудня 2015 року до участі у справі залучено в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_17

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 11 січня 2016 року заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_9 про перегляд рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 21 січня 2013 року та додаткового рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 21 лютого 2013 року задоволено. Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 21 січня 2013 року скасовано, а справу направлено до Нововолинського міського суду Волинської області для продовження розгляду по суті.

Задовольняючи заяву позивачів про перегляд рішення за ново виявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що в основу вищезазначеного рішення була покладена постанова Нововолинського міського суду Волинської області від 18 грудня 2006 року в адміністративній справі № 2-а-50-06 за позовом ОСОБА_13 до Нововолинської міської ради Волинської області, яка в подальшому була скасована, а факти, встановлені в адміністративній справі, мають істотне значення для даної справи. Отже має місце безумовна підстава для перегляду оспорюваного рішення.

При цьому, Іваничівський районний суд Волинської області дійшов висновку, що розгляд справи після скасування рішень повинен проводити Нововолинський міський суд Волинської області, виходячи із вимог частини першої статті 114 ЦПК України2004 року, оскільки даний спір відноситься до виключної підсудності Нововолинського міського суду Волинської області та виник з приводу нерухомого майна, яке знаходиться у м. Нововолинську, а з матеріалів справи вбачається, що у Нововолинському міському суді можливо утворити новий склад суду для розгляду вказаної справи.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 26 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 22 серпня 2006 року в частині надання ОСОБА_13 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд площею 0,0897 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано незаконним та скасовано рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 25 березня 2009 року про затвердження проекту землеустрою та про передачу в приватну власність ОСОБА_13 земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд площею 0,0897 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано незаконним та скасовано пункт 9 рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 23 грудня 2010 року «Про розгляд заяв громадян на приватизацію та оренду земельних ділянок» в частині залишення в силі рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 25 березня 2009 року.

Зобов`язано Нововолинську міську раду Волинської області розглянути питання щодо внесення в генеральний план міста Нововолинськ вилучених проїздів, які пролягають від асфальтованої частини вулиці Мічуріна м. Нововолинська до будинків № 1, № 3, № 5, № 7, які розташовані по вул. Мічуріна м. Нововолинська, Волинської області.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 14 березня 2017 року стягнуто з Нововолинської міської ради Волинської області в дохід держави 321, 90 гривень судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 18 грудня 2006 року в адміністративній справі № 2-а-50-06 задоволено позов ОСОБА_13 до Нововолинської міської ради Волинської області та визнано нечинним пункт 3 рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 12 вересня 2006 року про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,0897 га по АДРЕСА_1 м. Нововолинська ОСОБА_13 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та зобов'язано Нововолинську міську раду Волинської області прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_13 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0897 га.

Вказану постанову скасовано ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 30 квітня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_9 Провадження у справі закрито у зв'язку зі смертю позивача.

У зв'язку із скасуванням вказаної постанови суду залишається чинним рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 12 вересня 2006 року, яким ОСОБА_13 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі безоплатно у приватну власність спірної земельної ділянки, а тому рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 22 серпня 2006 року в частині надання ОСОБА_13 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд площею 0,0897 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в м. Нововолинську; рішення цієї ж міської ради від 25 березня 2009 року про затвердження проекту землеустрою та про передачу в приватну власність ОСОБА_13 земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд площею 0,0897 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в м. Нововолинську та пункт 9 рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 23 грудня 2010 року «Про розгляд заяв громадян на приватизацію та оренду земельних ділянок» в частині залишення в силі рішення від 25 березня 2009 року є неправомірними, підлягають визнанню незаконними та скасуванню, оскільки діє протилежне за змістом рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 12 вересня 2006 року.

Крім того, підставою для скасування зазначених рішень Нововолинської міської ради Волинської області суд вважав допущені цією міською радою положень статті 116 Земельного кодексу України, оскільки на момент прийняття цих рішень ОСОБА_13 вже використав своє право на безоплатне отримання у приватну власність земельної ділянки у межах встановлених ЗК України норм та отримав безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд площею 0,28 га, яка розташована на території Грядівської сільської ради Волинської області на підставі рішення Грядівської сільської ради Волинської області від 12 лютого 1997 року.

Суд дійшов висновку, що не підлягає визнанню незаконним та скасуванню державний акт від 20 серпня 2009 року про право власності на земельну ділянку площею 0,0897, що за адресою: АДРЕСА_1 в м. Нововолинську, виданий ОСОБА_13, оскільки за життя останній відчужив спірну земельну ділянку і на момент розгляду справи дана земельна ділянка належить іншій особі, у звязку із чим на дану спірну земельну ділянку видано інший правовстановлюючий документ, а оспорюваний позивачами державний акт від 20 серпня 2009 року втратив чинність.

У зв'язку із скасуванням оспорюваних позивачами рішень Нововолинської міської ради Волинської області, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги відповідачів про зобов'язання Нововолинської міської ради Волинської області розглянути питання щодо внесення в генеральний план міста Нововолинськ вилучених проїздів, які пролягають від асфальтованої частини вулиці Мічуріна м. Нововолинська до будинків № 1, № 3, № 5, № 7, які розташовані по вул. Мічуріна м. Нововолинська, Волинської області.

Суд першої інстанції розглянув первісні позовні вимоги, заявлені позивачами 29 жовтня 2012 року, без урахування поданих останніми доповнень до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

ОСОБА_4, не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову подав апеляційну скаргу, яка ухвалою апеляційного суду Волинської області від 05 вересня 2017 року була залишена без руху для виправлення недоліків: доплатити судовий збір та подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин його пропуску. Причини, викладені у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, доданої до апеляційної скарги, визнано неповажними.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга ОСОБА_4 була залишена без руху та заявнику встановлено строк для усунення недоліків, а саме: запропоновано вказані в ухвалі недоліки в частині доплати судового збору усунути протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали та протягом тридцяти днів з моменту отримання копії даної ухвали звернутись до апеляційного суду з заявою про поновлення строку апеляційного оскарження, вказавши інші підстави для поновлення строку.

Копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_4 отримав 09 вересня 2017 року та на виконання її вимог подав лише квитанцію про сплату судового збору в розмірі 483,12 гривень. Разом з тим, заяву із зазначенням інших підстав поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту отримання копії ухвали не подав, що відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу Нововолинської міської ради Волинської області задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що під час розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами судом першої інстанції порушений сам порядок розгляду такої заяви, оскільки суд, задовольнивши заяву та скасувавши рішення у зв'язку з ново виявленими обставинами, мав одразу розглянути справу та ухвалити нове рішення. Крім того, в порушення приписів процесуального права щодо стадій судового розгляду та повноважень суду у них, суд першої інстанції при наявності рішення суду, що набрало законної сили від 21 січня 2013 року, не вирішивши заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, залучав до участі у справу третіх осіб, призначив судову земельно-технічну експертизу.

Щодо суті позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка, яка була передана у власність ОСОБА_13 була вільною від забудови. Нововолинською міською радою Волинської області в межах її повноважень та у передбачений Законом спосіб було прийнято рішення про надання ОСОБА_13 дозволу на розробку проекту землеустрою, про затвердження проекту землеустрою, а в подальшому і видано державний акт на право власності на земельну ділянку по вул. по АДРЕСА_1.

Позивачами не доведено належними доказами, що оскаржуваними рішеннями Нововолинської міської ради Волинської області порушуються їх права, законні інтереси або ж такі рішення суперечать актам цивільного законодавства. В чому саме полягає порушення прав ОСОБА_9 не наведено.

Оскільки земельна ділянка, яка була передана у приватну власність ОСОБА_13, ніколи не перебувала ні у користуванні, ні у власності позивачів, а була комунальною власністю Нововолинської міської ради Волинської області, відтак саме міська рада, як власник земельної ділянки вправі була нею розпоряджатись та передавати у приватну власність іншим особам.

Встановлення факту набуття ОСОБА_13 у власність в порядку безоплатної приватизації на підставі рішення Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 12 лютого 1998 року земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд надавало виключно Нововолинській міській раді Волинської області право ініціювати питання про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 20 серпня 2009 року, що виданий ОСОБА_13

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність і необґрунтованість вимог позивачів та відсутність правових підстав для задоволення поданого ними позову.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права просять скасувати ухвалене ним рішення та вирішити спір по суті.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційну скаргу Нововолинської міської ради Волинської області була прийнята до розгляду неповноважним судом - головуючим суддею Шевчук Л. Я., тобто судом, який у 2013 році переглядав в апеляційному порядку даний спір. Апеляційна скарга відповідача була прийнята до розгляду з порушенням строків на апеляційне провадження, без встановлення поважної причини пропуску такого строку. Крім того, до апеляційного розгляду було прийнято апеляційну скаргу, в якій оскаржувалась ухвала Іваничівського районного суду Волинської області від 11 січня 2016 року про скасування судового рішення у зв'язку з ново виявленими обставинами та яка оскарженню не підлягає.

Заявники вважають, що оскаржуваним рішенням апеляційного суду їх позбавлено права звертатися до суду з приводу порушень неправомірного перепланування вулиці Мічуріна у м. Нововолинськ Волинської області, яке здійснювалось без належного оприлюднення та виготовлення коригувань до генерального плану міста.

Вказують на те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 у м. Нововолинськ Волинської області була виділена з накладенням меж на приватизовану у 1997 році земельну ділянку по АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_4

Апеляційний суд безпідставно задовольнив апеляційну скаргу відповідача - Нововолинської міської ради Волинської області, яким не надано жодного доказу або обґрунтованого законом спростування на допущені порушення при незаконному переплануванні санітарно-охоронної зони на території вулиці Мічуріна у м. Нововолинськ Волинської області. В генеральному плані міста не передбачено забудов по АДРЕСА_1, на що неодноразово наголошували позивачі, проте у рішенні апеляційного суду вказаній обставині оцінки не судом не надано.

Зміст рішення апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року суперечить ухвалі апеляційного суду Волинської області від 22 жовтня 2014 року за нововиявленими обставинами, згідно якої визнано право позивачів на звернення до суду, а факт неодноразового отримання ОСОБА_13 земельних ділянок безкоштовно у власність за одним і тим же цільовим призначенням є порушенням пункту 4 статті 116 ЗК України.

Згідно доводів касаційної скарги апеляційним судом застосовано частину першу, другу статті 116 ЗК України, як закон, який не поширюється на спірні правовідносини, а пункт 4 статті 116 ЗК України не застосовано як норму закону, яка підлягала застосуванню та не враховано, що забудовник по АДРЕСА_1 неодноразово скористався правом на безкоштовне отримання земельних ділянок за одним і тим же цільовим призначенням (під житлову забудову).

Апеляційним судом не застосовано частину третю статті 83 ЗК України та не враховано, що проїзди не можуть передаватися у приватну власність.

Заявники вважають ухвалене апеляційним судом рішення незаконним і необґрунтованим.

Крім того, у касаційній скарзі заявники просять скасувати ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга в частині оскарження вказаної ухвали апеляційного суду мотивована тим, що вимоги ухвали апеляційного суду від 05 вересня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху було виконано ОСОБА_4 своєчасно. Судовий збір у визначеному апеляційним судом розмірі було сплачено ОСОБА_4 в термін, зазначений в ухвалі.

Ухвала апеляційного суду Волинської області від 05 вересня 2017 року була вручена ОСОБА_4 . 14 вересня 2017 року та 13 жовтня 2017 року ним було надіслано рекомендовані листи з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження та із зазначенням поважної причини пропуску процесуального строку.

Разом з тим, надіслані рекомендованим листом документи не були розглянуті судом та не були враховані при винесені ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного ОСОБА_4 від 19 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_9 на вищевказані рішення і ухвалу апеляційного суду. Справу витребувано із суду першої інстанції.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом на подання відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Нововолинської міської ради Волинської області від 22 серпня 2006 року було передано у приватну власність ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,0897 га по АДРЕСА_1 в м. Нововолинську Волинської області.

Рішенням Нововолинської міської ради Волинської області від 25 березня 2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у приватну власність ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,0897 га по АДРЕСА_1 в м. Нововолинську Волинської області для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами.

Проект відведення земельної ділянки ОСОБА_13 за рахунок земель житлової громадської забудови погоджено відділом містобудування та архітектури Нововолинської міської ради Волинської області, Нововолинським міським відділом земельних ресурсів, міською санепідемстанцією, державним управлінням екології та природних ресурсів.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_13 пройшов державну експертизу, що стверджується відповідним висновком.

Відповідно до висновку відділу містобудування та архітектури Нововолинської міської ради Волинської області проект відведення земельної ділянки ОСОБА_13 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 було погоджено у зв'язку з його відповідністю генеральному плану забудови міста.

Спірна земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_13 була вільною від забудови.

На підставі рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 25 березня 2009 року на ім`я ОСОБА_13 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 в м. Нововолинську Волинської області.

ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 у м. Нововолинську Волинської області була відчужена самим ОСОБА_13, ще за його життя 08 лютого 2013 року ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу.

18 листопада 2015 року право власності на спірну земельну ділянку по АДРЕСА_1 набув ОСОБА_16 на підставі договору купівлі-продажу.

Вказані договори купівлі-продажу у передбаченому законом порядку не оспорювались та є чинними, належним власником спірної земельної ділянки на момент ухвалення рішення суду першої інстанції був ОСОБА_16, до якого вимоги не були заявлені та його право на земельну ділянку не оспорювалось.

За змістом положень частини першої статті 15, статей 16, 386, 391 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Відповідно до статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт або правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує права або інтереси.

Встановивши, що спірна земельна ділянка була вільною від забудові та знаходилась у комунальній власності Нововолинської міської ради Волинської області, проект землеустрою на спірну земельну ділянку був погоджений Нововолинською міською радою Волинської області, міським відділом земельних ресурсів, міською санепідемстанцією, відділом містобудування та архітектури, державним управлінням екології та природних ресурсів, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_13 пройшов державну експертизу та відповідав генеральному плану забудови міста, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Нововолинська міська рада Волинської області в межах наданих їй повноважень та у передбачений Законом спосіб прийняла рішення про надання ОСОБА_13 дозволу на розробку проекту землеустрою, про затвердження проекту землеустрою, у зв'язку з чим, в подальшому на підставі вказаних рішень видано державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Апеляційний суд правильно виходив з того, що позивачі не набули у передбачений законом порядок права користування спірною земельною ділянкою та користувалися нею самовільно. При цьому, вбачаються необґрунтованими твердження позивачів, що спірна земельна ділянка мала статус прибудинкової території, оскільки кожен з позивачів є власником індивідуального житлового будинку, для обслуговування якого виділено окрему земельну ділянку.

Позивачами не доведено, що оскаржуваними рішеннями Нововолинської міської ради Волинської області порушуються їх права чи законні інтереси або, що ці рішення суперечать актам цивільного законодавства.

Доводи касаційної скарги позивачів, що внаслідок передачі у власність ОСОБА_13 спірної земельної ділянки, проїзди, що забезпечували доступ до будинків №1, 3, 5, 7, стали частиною власності відповідача вбачаються необґрунтованими та були предметом перевірки апеляційного суду, який дослідивши генеральний план забудови м. Нововолинська Волинської області, розроблений «КиївНДІмістобудування» і чинний на 1981 рік, фрагмент якого долучений до матеріалів справи, встановив, що такі проїзди не були ним передбачені.

При цьому, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку доказам, наданим позивачами на підтвердження їх доводів щодо наявності проїзду по земельній ділянці, що була надана у власність ОСОБА_13, зокрема схемі, розробленій Волинською філією «Діпромісто» (а.с. 244 т. 2) з пропозицією влаштування проїзду до садибних ділянок на АДРЕСА_2, 3, 5, 7 у м. Нововолинську Волинської області та правильно виходив з того, що даний план (схема) є проектом, пропозицією влаштування проїзду та не погоджений у передбаченому Законом порядку відповідними органами та службами, тому не може прийматись до уваги судом на підтвердження вказаних доводів позивачів.

Мотивуючи свої висновки щодо оцінки зібраних у справі доказів, апеляційним судом враховано та надано належну оцінку технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 в м. Нововолинську Волинської області на ім`я ОСОБА_16, з якої вбачається, що межі спірної земельної ділянки закріплені на місцевості металевими знаками. Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, вона не є суміжною з земельною ділянкою, власником якої є позивач ОСОБА_4, а розділена проходом.

Позивач ОСОБА_19 є власником житлового будинку по АДРЕСА_3. Разом з тим, правовстановлюючі документи на земельну ділянку за даною адресою у ОСОБА_19 відсутні та нею не виготовлялись.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивач ОСОБА_19 в розумінні положень ЗК України не є належним землекористувачем або власником земельної ділянки, а її помешкання по АДРЕСА_3, власником якого вона є та відповідно земельна ділянка під будинком, не є суміжними із спірною земельною ділянкою.

Апеляційний суд правильно виходив з того, що земельна ділянка, яка була передана у приватну власність ОСОБА_13 не перебувала у користуванні позивачів, а була комунальною власністю Нововолинської міської ради Волинської області, яка в свою чергу, як власник земельної ділянки мала право нею розпоряджатись та передавати у приватну власність іншим особам.

Доводи касаційної скарги щодо порушення норми пункту 4 статті 116 ЗК України з тих підстав, що ОСОБА_13 неодноразово використав право на безкоштовне отримання земельних ділянок у власність за одним і тим же цільовим призначенням, вбачаються необґрунтованими та були предметом перевірки апеляційним судом, який правильно виходив з того, що встановлення факту набуття ОСОБА_13 у власність в порядку безоплатної приватизації на підставі рішення Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 12 лютого 1998 року земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд надавало право виключно Нововолинській міській раді Волинської області ініціювати питання про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 20 серпня 2009 року, що виданий ОСОБА_13

Доводи касаційної скарги щодо порушення відповідачем частини третьої статті 83 ЗК України та передання ним у приватну власність проїзду спростовуються матеріалами справи, дослідженими апеляційним судом, який встановив відсутність документально визначеного, узгодженого та встановленого проїзду на спірній земельній ділянці.

Доводи касаційної скарги позивача щодо відсутності правових підстав для задоволення позову висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до незгоди заявників з прийнятим судом рішенням про відмову у задоволенні заявлених ними вимог, необхідності встановлення обставин, які на думку заявників встановлені судом неповно, а також до переоцінки доказів, які досліджено неправильно.

При цьому, в силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вдається до вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, що під час розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами судом першої інстанції було порушено порядок розгляду такої заяви, оскільки суд, задовольнивши заяву та скасувавши рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, мав одразу розглянути справу та ухвалити нове рішення. Крім того, в порушення приписів процесуальних норм права щодо стадій судового розгляду та повноважень суду у них, суд першої інстанції при наявності рішення суду, що набрало законної сили від 21 січня 2013 року, не вирішив заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, залучав до участі у справу третіх осіб, призначив судову земельно-технічну експертизу.

Доводи касаційної скарги щодо прийняття апеляційної скарги Нововолинської міської ради Волинської області до розгляду неповноважним судом спростовуються матеріалами справи, згідно яких ухвалою апеляційного суду Волинської області від 05 травня 2017 року було задоволено самовідводи суддів апеляційного суду Шевчук Л. Я., Киця С. І., Данилюк В. А. та в подальшому справа розглянуто повноважним складом суду.

Що стосується доводів касаційної скарги та вимог про скасування ухвали апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року про відмову ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження на рішення суду першої інстанції слід зазначити наступне.

Ухвалою судді апеляційного суду Волинської області від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення суду першої інстанції було залишено без руху і заявнику встановлено строк для усунення недоліків, а саме: запропоновано вказані в ухвалі недоліки в частині доплати судового збору усунути протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали, а також надано можливість протягом тридцяти днів з моменту отримання копії даної ухвали звернутись до апеляційного суду з заявою про поновлення строку апеляційного оскарження, вказавши інші підстави для поновлення строку.

Причини пропуску строку на апеляційне оскарження, викладені у доданій до апеляційній скарзі заяві визнані апеляційним судом неповажними.

Копію вказаної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_4 отримав 09 вересня 2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення

(а. с. 38 т. 4).

На виконання вимог даної ухвали, заявник подав лише квитанцію про сплату судового збору в розмірі 483,12 гривень.

Вимоги суду щодо подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав його поновлення у визначений судом строк (протягом 30 днів з моменту отримання копії ухвали, тобто до 09 жовтня 2017 року) заявником станом на 17 жовтня 2017 року не виконано.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав, передбачених частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року для відмови у відкритті апеляційного провадження за поданою ОСОБА_4 апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги щодо своєчасного направлення матеріалів на усунення недоліків спростовуються матеріалами справи, які не містять заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження, ніж ті, що визнані судом неповажними. Матеріали справи містять заяву ОСОБА_4 про долучення до заяви про поновлення строків апеляційного оскарження додатку від 11 жовтня 2013 року, які надійшли до суду 18 жовтня 2017 року, тобто після ухвалення 17 жовтня 2017 року апеляційним судом оскаржуваної ухвали, та відправлені поштовим засобом зв'язку 13 жовтня 2017 року, тобто з пропуском 30 денного строку, встановленого судом з урахуванням дати отримання копії ухвали - 09 вересня 2017 року.

Посилання у касаційній скарзі на отримання ОСОБА_4 копії ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху 14 вересня 2017 року, що підтверджується довідкою від 24 жовтня 2017 року, виданої Центром поштового зв'язку №2 Волинської дирекції ПАТ «Укрпошта», не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2017 року ОСОБА_4 отримав копію ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху повторно, що підтверджується зворотнім повідомленням (а.с. 72 т. 4). Вперше копія вказаної ухвали отримана ОСОБА_4 09 вересня 2017 року (а. с. 38 т. 4), що спростовує доводи касаційної скарги позивачів про порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня

2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська