Провадження 2/127/1918/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1
розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Вінгер-Авто» про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, -
11.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вінгер-Авто» про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.
Свою позицію обґрунтовував тим, що 13.03.2018 року між ним та ТОВ «Вінгер-Авто» був укладений договір доручення № 700038 та додатки № 1 та № 2 до нього.
На виконання п.2.2.2 договору, у спосіб, визначений п. 6.1 договору, 13.03.2018 року позивачем було здійснено платіж в сумі 40 000 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «Вінгер-Авто». Позивач виконав взяті на себе зобовязання за вказаним договором.
Пунктом 3.3 договору передбачено, що ТОВ «Вінгер-Авто» в 15-денний термін мало надати позивачу інформаційно-консультаційну послугу (п. 1.1.1) у формі аналітичного висновку.
ОСОБА_2 неодноразово телефонував до відповідача з приводу виконання ним своїх договірних зобовязань, однак жодної аргументованої відповіді не отримав.
03.04.2018 року позивач направив на адресу відповідача заяву про розірвання договору доручення та повернення коштів, відповідно до п.9.4 та п. 9.5 Договору. 29.04.2018 року отримав відповідь про відмову повернути кошти, оскільки ТОВ "Вінгер-Авто" взяті на себе зобовязання виконало, надіславши позивачеві 14.03.2018 року письмовий аналітичний висновок. Однак, такого листа позивачу не надходило, акт наданих послуг між ним та відповідачем не підписувався.
В зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем претензій позивача, невиконанням умов договору, ігноруванням вимог і відмовою в поверненні коштів позивачу завдана моральна шкода, яку він оцінив в 8 000 грн.
Посилаючись на умови договору, Закон України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 23, 624 ЦК України, позивач ОСОБА_2 просив розірвати договір доручення № 700038 укладений 13.03.2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Вінгер-Авто». Стягнути з ТОВ «Вінгер-Авто» на його користь 40 000 грн. за ненадні послуги, 51 600 грн. пені за прострочення надання послуг по договору доручення № 700038 від 13.03.2018 року та 8 000 грн. завданої моральної шкоди.
16.05.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області було відкрито провадження у даній справі (а.с. 19).
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2018 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 20).
16.07.2018 року у даній справі проведено підготовче засідання, закрите підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду (а.с. 32).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав, зазначив, що прострочення зобов`язання відповідачем настало з 30.03.2018 року, а пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» нарахована за період з 30.03.2018 року до 11.05.2018 року в розмірі 51 600 грн. Моральна шкода позивача полягає в тому, що внаслдіок неправомірних дій відповідача, невиконання договірних зобов`язань, були порушені права позивача як споживача і він переніс душевні страждання, нервував, змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав. Крім того, претензії позивача ігнорувались, працівники в грубій формі відмовляли в поверненні грошей, хоча сплачена позивачем сума є значною для нього. Представник просив вимоги позивача задоволити в повному обсязі.
Представник відповідача - ТОВ «Вінгер-Авто» в судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений рекомендованим листом за юридичною адресою ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, відзиву на позов відповідач не надав.
Враховуючи згоду представника позивача, суд вважає необхідним розглянути справу у відсутності представника відповідача та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Так, судом встановлено, що 13.03.2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Вінгер-Авто» був укладений договір доручення № 700038, п.1.1 якого передбачено, що замовник з метою отримання транспортного засобу доручає виконавцю, а виконавець зобовязується за завданням замовника здійснити наступні дії: п. 1.1.1 пошук належного транспортного засобу і інформування замовника про продавців такого транспортного засобу, про ринок продажу ТЗ в Україні, який задовольняє потреби замовника, про умови і види правочинів, згідно з якими можливе отримання ним транспортного засобу, надання пропозицій замовнику щодо отримання транспортного засобу (інформаційно-консультаційна послуга); п. 1.1.2 представництво інтересів замовника при укладенні договорів щодо отримання транспортного засобу у продавця, в тому числі аналіз і оцінки ризиків в межах переданих повноважень, укладення договору щодо отримання транспортного засобу у відповідного продавця; п. 1.1.3 представництво інтересів замовника у відносинах із третіми особами, в тому числі і державними органами, з питань виконання умов укладених договорів замовника з отримання транспортних засобів, в тому числі надання юридичної допомоги, складання відповідних заяв, представництво в судах та органах виконавчої служби України в разі порушення умов договорів.
Згідно з Додатками № 1, № 2 до договору позивач ОСОБА_2 просив вчинити дії, зазначені у п.п. 1.1.1 договору від 13.03.2018 року, які будуть направлені на отримання ним в подальшому транспортного засобу - автомобіля марки ОСОБА_5 за ціною 400 000 грн. (а.с. 10, 11).
Згідно п. 3.3 договору ТОВ «Вінгер-Авто» мало надати позивачу протягом 15 календарних днів інформаційно-консультаційну послугу (п. 1.1.1) у формі аналітичного висновку. Послуга вважається наданою з дати отримання аналітичного висновку замовником безпосереньо у виконавця або з дати здачі виконавцем аналітичного висновку на пошту чи передачі замовнику іншими відповідними засобами звязку та/або підписання акту наданих послуг. Вартість послуги складає 10% від суми, вказаної в додатку № 1 до Договору.
Винагорода виконавця за інформаційно-консультативні послуги виплачується замовником протягом 1 банківського дня після підписання сторонами договору на умовах стовідсоткової предоплати шляхом банківського переказу на рахунок виконавця (п. 6.1).
На виконання п. 6.1 договору, 13.03.2018 року позивачем ОСОБА_2 було здійснено платіж в сумі 40 000 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «Вінгер-Авто» (а.с. 12). Таким чином, позивач виконав взяті на себе зобовязання за вказаним договором.
Проте, в порушення умов п. 3.3 договору, ТОВ «Вінгер-Авто» не надало інформаційно-консультаційної послуги у формі аналітичного висновку протягом 15 календарних днів з моменту укладення договору та додатку № 1 до договору.
Сторони погодили, що у випадку порушення своїх зобовязань, вони несуть відповідальність, визначену договором та законодавством України (п.7.1).
Пунктом 9.4 договору передбачено, що замовник має право відмовитись від договору в односторонньому порядку, про що письмово повідомляє виконавця шляхом направлення рекомендованою поштою на адресу виконавця відповідного листа з чітким волевиявленням щодо відмови від договору та зазначенням власних банківських реквізитів. Винагорода за надані послуги не підлягає поверненню. Кошти за ненадані послуги виконавець повертає протягом 15 банківських днів відповідно до додаткової угоди, яка укладається на підставі отриманої від замовника заяви про відмову від договору та повернення коштів із зазначенням власних банківських реквізитів (п. 9.5).
Отримавши заяву позивача щодо повернення коштів (а.с. 13) від 03.04.2018 року, ТОВ «Вінгер-Авто» від 24.04.2018 року надало відповідь (а.с. 14), з якого, крім іншого, вбачається що на виконаня п. 1.1.1 товариство надало позивачеві інформаційно-консультаційну послугу у формі аналітичного висновку, вартість якого була оплачена позивачем, який був надісланий 14.03.2018 року.
Разом з тим, доказів виконання цієї послуги ТОВ «Вінгер-Авто» ні позивачу ні суду не надало.
Аналітичний висновок ОСОБА_2 не отримав, акт наданих послуг між ним та відповідачем підписаний не був.
Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини із договору про надання послуг, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до вимог ст.ст. 901-903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другоїсторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору.
Відповідно до частини 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Пунктами 7.1, 7.2 договору передбачено, що у випадку порушення своїх зобовязань, сторони несуть відповідальність, визначену договором та законодавством України (п.7.1). Сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобовязань за договором, якщо воно сталось не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо доведе, що нею були вжиті всі залежні від неї заходи щодо належного виконання зобовязання (п. 7.2).
Враховуючи те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по п. 1.1 договору і не надав позивачу інформаційно-консультаційну послугу протягом 15 днів у формі аналітичного висновку, доказів протилежного відповідач суду також не надав, суд вважає, що відповідач порушив умови договору, тому договір підлягає розірванню із стягненням з відповідача на користь позивача коштів за ненадані послуги в сумі 40 000 грн.
Позивач ОСОБА_2 є споживачем в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів».
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав тощо.
Частиною 5 ст. 10 Закону передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.
Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили (ч. 6 ст. 10 Закону). Однак, відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження відсутності підстав для відповідальності у даному випадку.
Згідно розрахунку, наданого позивачем в позовній заяві, який не був оспорений відповідачем, вартість послуги за договором складає 40 000 грн.. Відповідач прострочив строк виконання договору на 43 дні (з 30.03.2018 року по 11.05.2018 року). Пеня за один день прострочення становить 1200 грн. (40 000х 3% х 43). Загальна сума пені складає 51 600,00 грн. (а.с. 8).
Невиконання відповідачем зобов'язань за умовами договору від 13.03.2018 року є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 51 600 грн. відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів".
Позов в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.
Статтею 22 Закону передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Таким чином, Закон України «Про захист прав споживачів» визначає підстави, за яких відшкодовується моральна шкода, завдана споживачу, а невиконання умов договору про надання послуг не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Така відповідальність не передбачена і умовами самого договору.
При зверненні до суду з позовом позивач, як споживач послуг, за позовом, що повязаний із порушенням його права, на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору, тому з ТОВ «Вінгер-Авто» на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1620,80 грн.: за немайнову вимогу щодо розірвання договору (704,80 грн.) та майнову вимогу щодо стягнення коштів (1% = 916,00 грн.).
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 624, 629, 901-903 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -
позов задоволити частково.
Розірвати договір № 700038 від 13.03.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Вінгер-Авто».
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Апеляційного суду Вінницької області.
Суддя: