Справа № 683/550/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника

адвоката ОСОБА_2;

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинів цивільну справу №683/550/18, 2/683/541/2018 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 778601 грн. 53 коп. боргу за договором позики.

В обґрунтування заявленого позову вказує, що 20 травня 2016 року між ним та ОСОБА_3 було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого він позичив відповідачу на особисті потреби 511515 грн., які останній мав повернути 20 грудня 2016 року. У зазначений строк відповідач гроші не повернув й у добровільному порядку повертати не збирається, а тому просить стягнути з нього на свою користь основну суму боргу в розмірі 511515 грн.

Крім того, на підставі ст.625 ЦК України просить також стягнути з відповідача за прострочення виконання зобов»язання 3% річних за період з 21 грудня 2016 року по 01 березня 2018 року в сумі 18288 грн., а також інфляційні втрати за цей же період в сумі 83950 грн. 55 коп., а також на підставі ч.1 ст.549 ЦК України - пеню за несвоєчасне повернення боргу, яку нарахував за період з 21 грудня 2016 року по 01 березня 2018 року в сумі 164847 грн. 98 коп.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково та пояснив, що дійсно 20 грудня 2016 року підписав договір позики, однак він позичав у ОСОБА_1 грошові кошти не у гривні, а в доларах США і не 20000 доларів США, як зазначено у договорі, а лише 15000 доларів США, які й зобов»язується віддати. Зазначає, що 5000 доларів США ОСОБА_1 йому не додав, а тому його вимоги про повернення цих коштів є безпідставними. Також заперечив проти стягнення з нього 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 травня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали в письмовій формі договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 511515 грн., що на момент укладення договору за курсом НБУ еквівалентно 20250 доларам США. За умовами договору ОСОБА_3 мав повернути суму позики в строк до 20 грудня 2016 року включно. Однак, борг відповідачем досі не повернуто, що визнав в судовому засіданні сам ОСОБА_3, а також це підтверджується оригіналом договору позики від 20 травня 2016 року, який зберігався у позивача та наданий суду.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст.1047 ЦК України).

В силу ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із норм ст.1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту договору позики від 20 травня 2016 року, факт підписання якого відповідачем визнається, вбачається, що ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 511515 грн., а останній у своїй письмовій заяві, зазначеній у договорі, підтвердив фактичне одержання 20 травня 2016 року цих коштів.

Отже, між сторонами виникли позикові правовідносини, в яких ОСОБА_3 мав повернути ОСОБА_1 позичені кошти в строк до 20 грудня 2016 року включно. Оригінал договору знаходиться у ОСОБА_1, що свідчить про неповернення відповідачем позики.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у меншому розмірі, ніж вказано у договорі позики, а також не в гривнях, а в доларах США, не заслуговують на увагу та спростовуються власноручним підписом ОСОБА_3 на договорі позики про отримання ним в борг грошових коштів саме в сумі 511515 грн. Крім того, відповідач не оспорював у встановленому законом порядку договір позики від 20 травня 2016 року на тій підставі, що грошові кошти ним було одержано у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Отже, досліджені судом докази, вказують на те, що ОСОБА_3 не виконав свій обов'язок з повернення ОСОБА_1 суми позики, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню неповернуті грошові кошти в сумі 511515 грн.

Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Кінцевий строк виконання ОСОБА_3 зобов»язань за договором позики визначено сторонами 20 грудня 2016 року. У зазначений строк забов»язання відповідачем не виконано, кошти в сумі 511515 грн. не повернуто, отже з 21 грудня 2016 року слід рахувати прострочення виконання зобов»язання. Станом на 31 травня 2018 року зобов»язання виконано не було. Отже, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми за період з 21 грудня 2016 року по 01 березня 2018 року, що становить 435 днів, складає 18288 грн. (511515 грн. х 3 : 100 : 365 днів х 435 днів).

Крім того, за період з 21 грудня 2016 року по 01 березня 2018 року відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України слід нарахувати інфляційні втрати, оскільки зобов»язання за договором позики було визначено сторонами у національній валюті - гривні.

У грудні 2016 року індекс інфляції становив 100,9%, а тому за цей місяць інфляційні втрати складають 0,9%, що в абсолютному значенні по відношенню до заборгованості 511515 грн. становить 4603 грн. 64 коп. (511515 грн. х 0,9 :100); у січні 2017 року індекс інфляції становив 101,1%, а тому за цей місяць інфляційні втрати складають 1,1%, що в абсолютному значенні по відношенню до заборгованості 511515 грн. становить 5626 грн. 67 коп. (511515 грн. х 1,1 :100); у лютому 2017 року індекс інфляції 101%, інфляційні втрати 5115 грн. 15 коп. (511515 грн. х 1 :100); у березні 2017 року індекс інфляції 101,8%, інфляційні втрати 9207 грн. 27 коп. (511515 грн. х 1,8 :100); у квітні 2017 року індекс інфляції 100,9%, інфляційні втрати 4603 грн. 64 коп. (511515 грн. х 0,9 :100); у травні 2017 року індекс інфляції 101,3%, інфляційні втрати 6649 грн. 70 коп. (511515 грн. х 1,3 :100); у червні 2017 року індекс інфляції 101,6%, інфляційні втрати 8184 грн. 24 коп. (511515 грн. х 1,6 :100); у липні 2017 року індекс інфляції 100,2%, інфляційні втрати 1023 грн. 03 коп. (511515 грн. х 0,2 :100); у серпні 2017 року індекс інфляції 99,9%, а тому інфляційні втрати дорівнюють 0; у вересні 2017 року індекс інфляції 102%, інфляційні втрати 10230 грн. 30 коп. (511515 грн. х 2 :100); у жовтні 2017 року індекс інфляції 101,2%, інфляційні втрати 6138 грн. 18 коп. (511515 грн. х 1,2 :100); у листопаді 2017 року індекс інфляції 100,9%, інфляційні втрати 4603 грн. 64 коп. (511515 грн. х 0,9 :100); у грудні 2017 року індекс інфляції 101%, інфляційні втрати 5115 грн. 15 коп. (511515 грн. х 1 :100); у січні 2018 року індекс інфляції 101,5%, інфляційні втрати 7672 грн. 73 коп. (511515 грн. х 1,5 :100); у лютому 2018 року індекс інфляції 100,9%, інфляційні втрати 4603 грн. 64 коп. (511515 грн. х 0,9 :100).

Таким чином інфляційні втрати за період з 21 грудня 2016 року по 01 березня 2018 року становлять 83376 грн. 98 коп. та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить також стягнути з ОСОБА_3 на підставі ч.1 ст.549 ЦК України пеню за несвоєчасне повернення боргу за період з 21 грудня 2016 року по 01 березня 2018 року в сумі 164847 грн. 98 коп., яку розрахував, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за 435 днів прострочення.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов»язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У договорі позики від 20 травня 2016 року сторони не передбачили право на отримання позикодавцем неустойки за порушення виконання зобов»язання боржником, а тому у суду відсутні правові підстави для стягнення нарахованої позивачем пені в розмірі 164847 грн. 98 коп.

При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 778601,53 грн., а задоволено на суму 613179,98 грн., тобто на 78,75% (613179,98 х 100 : 778601,53).

Оскільки при подачі позову, ОСОБА_1, як інвалід ІІ групи, звільнявся від сплати судового збору, тому судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 6131 грн. 49 коп. (7786,02 х 78,75%) слід стягнути з відповідача на корить держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) борг за договором позики від 20 травня 2016 року в розмірі 511515 грн., 3% річних в розмірі 18288 грн., а також 83376 грн. 98 коп. інфляційних втрат, а всього 613179 грн. 98 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення 164847 грн. 98 коп. пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 6131 грн. 49 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 08 червня 2018 року.

Суддя: