Справа № 265/4292/17
Провадження № 2/265/104/18
У Х В А Л А

19 січня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Щербіна А.В.,

за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у вигляді арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_4, приватний нотаріус ОСОБА_5, про розірвання договору позики, визнання договору купівлі проваджу та договору іпотеки квартири недійсними.

18 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зокрема зазначила, що 11.01.2018 р. вона дізналася про те, що ОСОБА_3 під час розгляду справи у суді, 14.09.2017 р. провів фіктивну купівлю-продаж спірної квартири з ОСОБА_6 Купівля-продаж була фіктивна, оскільки по теперішній час в квартирі №3 буд.22 по бр. Меотиди у м.Маріуполі проживає подруга позивача, яка вселилась в квартиру 29.12.2013 р., що підтверджується довідкою про склад сімї від 15.01.2018 р. Ключі від квартири, ані ОСОБА_3, ані ОСОБА_6 ніколи не мали. Доступу в квартиру у них ніколи не було. Таким чином купівля-продаж була проведена без огляду квартири та передачі ключів.

Визнання договору дарування недійсним призведе до повернення його сторін у первинне становище, тобто поновлення за нею права власності на приміщення. Оскільки відчуження приміщення на користь третьої особи, унеможливить виконання рішення суду, тобто повернення їй приміщення. Вважаючи, що такий вид забезпечення позову є абсолютно співрозмірним та адекватним позовним вимогам, та унеможливить відчуження приміщення до розгляду справи по суті, просила суд вжити заходи по забезпеченню позову до винесення рішення по справі №265/4992/17 по суті, наклавши арешт на квартиру №3 у будинку №22 по бр. Меотиди у м.Маріуполі, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та оцінивши докази, які мають значення для розгляду заяви про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Частина 2 ст.149 ЦПК України передбачає, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, ч.10 ст.149 ЦПК України встановлює, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, з урахуванням уточнень від 07.07.2017 року, до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 предявлено позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 26.09.2016 року та розірвання договору позики від 26.09.2016 року; розірвання договору купівлі продажу, укладеного 07.02.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналізуючи положення ч.1 ст.216 ЦК України, суд робить висновок, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. На думку суду, реституція не може бути застосована у випадку повернення майна, переданного на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що квартира №3 у будинку №22 по бр. Меотиди у м.Маріуполі, з метою повернення якої, ОСОБА_1 було предявлено позовні вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, станом на 11.01.2018 року, перебувала у власності ОСОБА_6, яка не є стороною будь-якого з оскаржуваних позивачем правочинів та учасником судового розгляду.

Таким чином, суд робить висновок, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту та повязані з ним законні сподівання щодо його наслідків, не відповідають вимогам закону, а захід забезпечення позову у вигляді арешту спірної квартири, з урахуванням позовних вимог в існуючій редакції та складом учасників судового розгляду, не є ефективним видом забезпечення позову по цій справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149 153 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у вигляді арешту квартири №3 у будинку №22 по бр. Меотиди у м.Маріуполі, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 відмовити.

2. Ця ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

3. Ця ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.В. Щербіна