Справа № 419/2543/16-ц
Провадження № 2/419/7/2018
09 січня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Іванової О.М.,
при секретарі Логвиновій О. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
ОСОБА_2 на місці події запропонував ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заподіяної шкоди 300 грн. та вирішити це питання без виклику співробітників ДАІ. Але позивач відмовився від них, оскільки ця грошова сума явно не відповідала реально завданим збиткам, а також, запропонував йому визначити вартість ремонтних робіт по відновленню автомобіля з участю фахівців СТО. Сторони в усній формі прийшли до угоди, що відшкодування матеріальної шкоди завданої ОСОБА_2 буде вироблено ним у вигляді первісної грошової виплати в сумі 2000,00 грн., а після проходження в СТО обстеження пошкоджень автомобіля сторонами буде визначено кінцевий її розмір згідно з діючими цінами на ремонтно - відновлюючі роботи. Однак потім, ОСОБА_2, у порушенні Правил дорожнього руху України і закону України" Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не виконав вимоги позивача, не пред'явив йому реєстраційні документи на транспортний засіб, страховий поліс і ні якого посвідчення на особу. Більш того, він, самовільно, не беручи до уваги вимоги позивача про виконання норм, вищевказаного законодавства, залишив місце події. При чому, він зробив це, без складання схеми міста події і фіксації її, та пошкоджень автомобіля. А також, всупереч первісної домовленості сторін ним не була оформлена в письмовій формі угода з позивачем про прийняття остаточного і обопільно влаштовуємого до сторін вирішення питання, яке стосуються: терміну виконання ним зобов'язань, місця проведення обстеження автомобіля для встановлення усіх його пошкоджень і визначення повного матеріального збитку. Виїзд з місця події він пояснив необхідністю нібито для отримання пенсії з тим, щоб частково відшкодувати потерпілій стороні заподіяної шкоди.
Враховуючи, що постійне місце проживання ОСОБА_4, з його слів, знаходиться у м. Луганську і сховавшись він зможе відхилитись від матеріальної відповідальності, ОСОБА_1 змушений був виїхати з місця події за ним до відділення Новоайдарського Ощадбанку для отримання обіцяної ОСОБА_2 первинної грошової виплати з його пенсії і розписки, що до відшкодування матеріальної шкоди. Але цей розрахунок з позивачем він не зробив, оскільки з його слів, не отримав пенсію, з причини технічної несправності комп'ютерної мережі у цьому банку. Після наполегливих вимог позивача, ОСОБА_2 був пред'явлений йому паспорт і встановлено, що цим правопорушником є: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Також, біля банку ним була оформлена розписка але, без урахування думки потерпілої сторони з приводу правильності і повноти її змісту, без відображення усіх раніш досягнутих на місті пригоди домовленостей.
ОСОБА_2 своїх зобов'язань не виконав, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди за захистом своїх прав.
ОСОБА_1 оцінює завдану йому відповідачем моральну шкоду у 3 000 грн.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 31).
Відповідно до п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, у звязку з чим суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Згідно ч. 1,2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Так як у результаті ДТП ОСОБА_1 було завдано значних матеріальних збитків, він має право на їх відшкодування, і відшкодовувати йому ці збитки має винна особа, тобто відповідач ОСОБА_2
Майнова шкода, завдана ОСОБА_1 відповідачем, становить 10 276 грн. Саме таку суму він витратив та має витратити для відновлення порушених відповідачем майнових прав, що підтверджується наступними обставинами.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода, завдана позивачу відповідачем, полягає у його душевних стражданнях та прийнятих їм додаткових зусиллях, спрямованих на відшкодування шкоди. Йому кілька разів доводилося звертатися з даного питання за консультаціями до юристів, фахівців з оцінки вартості ремонтно - відновлювальних робіт, у тому числі неодноразово приїжджати автомобілем з цією метою в СТО для його огляду. За цей час погіршився його стан здоров'я. З цього приводу йому систематично доводиться звертатися до лікарів, що підтверджується випискою з медичної картки ОСОБА_1 (а.с. 20, 22), довідкою ДУ «Луганська міська багатопрофільна лікарня № 15» (а.с. 24, 25).
ОСОБА_1 оцінює завдану йому відповідачем моральну шкоду у 3 000 грн.
Згідно ч. 6 ст. 110 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред'являтися за місцем завдання шкоди.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Акт завдання шкоди поділяється на: протиправну поведінку особи; настання шкоди; причинний зв'язок між двома першими елементами; вина завдавача шкоди.
З огляду на вищевикладене, оцінюючи дії водія ОСОБА_2 судом встановлено його вину в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як вбачається з ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок із протиправною поведінкою проти неї.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 Постанови №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
При вирішенні питання про розмір моральної шкоди, суд виходить з характеру, об'єму та тривалості душевних страждань позивача, глибини його психологічного дискомфорту, вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 1000 гривень компенсації моральної шкоди, розмір якої, на думку суду, буде відповідати засадам виваженості, розумності та справедливості.
За вказаних вище обставин, суд оцінюючи зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позивач частково довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог.
Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Отже, на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 551 гривень 20 копійки.
На підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 141, 258, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Головуючий: О. М. Іванова