Провадження №22-ц/772/34/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин І. А.
Доповідач :Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 рокуСправа № 147/926/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В. ,Медвецького С.К.

при секретарі: Агєєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Шевчука Андрія Анатолійовича на рішення Тростянецького районного суду від 11.09.2017 року, ухваленого о 13 годині 26 хвилин в приміщенні Тростянецького районного суду суддею Волошиним І.А. , у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Ободівської сільської ради Тростянецького району ,КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації»,ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішень виконавчого комітету Ободівської сільської ради , визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності ,-

В с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7 ,а ІНФОРМАЦІЯ_2-його батько ОСОБА_8 Він є спадкоємцем за заповітом майна батька, в тому числі 1/ 6 частини будинку по АДРЕСА_1.26.02.2016 року він звернувся з заявою про прийняття спадщини і дізнався, що спірний будинок , згідно свідоцтва про право власності від 13.05.2004 року, виданого на підставі рішення виконкому Ободівської сільської ради №12 від 12.12.2003 року, знаходиться в спільній частковій власності батька, матері, його , колишньої дружини - ОСОБА_2 та їх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Послався на те, що збудований батьком в 1968 році будинок належав до суспільної групи-колгоспний двір , майно якого належало його членам на праві спільної сумісної власності ,а тому право власності на майно двору, що збереглося після припинення його існування ,мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, тобто ,лише батьки та вони з братом. Оскільки батьки померли, належні їм частки в майні двору увійшли до складу спадщини.

А тому рішення Ободівської сільської ради ,які цим положенням суперечать - про надання дозволу на оформлення права власності приватизацію житлового будинку та «Про оформлення права приватної власності на кожного члена колгоспного двору по АДРЕСА_1» ,а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13.05.2004 року просить визнати недійсним , визнати незаконним і скасувати рішення про реєстрацію права власності від 13.05.2004 року.

Рішенням Тростянецького районного суду від 11.09.2017 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Ободівської сільської ради Тростянецького району №4 від 20.01.2004 в частині надання дозволу на оформлення права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_8

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Ободівської сільської ради Тростянецького району №12 від 12.12.2003 «Про оформлення права приватної власності на кожного члена колгоспного двору по АДРЕСА_1».

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 13.05.2004.

Визнано незаконним та скасовано рішення про реєстрацію права власності від 13.05.2004.

Додаковим рішенням Тростянецького районного суду від 10.11.2017 року стягнуто солідарно з відповідачів виконавчого комітету Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 понесені ним судові витрати в сумі 2204,80 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Шевчук А.А. просить зазначене рішення суду скасувати через порушення норм матеріального і процесуального права ,а по справі ухвалити нове рішення ,яким у задоволенні позовних вимог відмовити . Зазначив, що суд невірно встановив обставини справи в частині інших фактичних даних,що мають значення для справи , неправильно оцінив щодо них докази, допустив невідповідність висновків суду обставинами справи. Зокрема, суд не врахував, що позивачем пропущено строк позовної давності за цими вимогами, оскільки він міг дізнатися про порушення його прав, так як у матеріалах інвентарної справи є копія оскаржуваного рішення, право власності було зареєстровано незаконно, оскільки заяву про реєстрацію власники подали не спільно, а лише батько. Крім того ,зазначив, що при реєстрації були надані документи, що містять персональні дані ,в тому числі позивача, що свідчить про обізнаність його з фактом реєстрації ще в 2003 році.

Заперечуючи проти скарги представник позивача - адвокат Арустамян А.Е. вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи скарги безпідставними. Зазначила,що у справі відсутні належні і допустимі докази того,що позивач достеменно був обізнаний про наявність оскаржуваних документів,оскільки заява про реєстрацію права власності від усіх зазначених у свідоцтві співвласників подавалась та підписувалась лише батьком ; на час прийняття оскаржуваного рішення позивач проживав біля батьків ,а тому останній мав змогу знати ,як номер і серію його паспорта так і ідентифікаційний код. Переконливих доказів зворотнього суду не надано і з матеріалів справи не вбачається.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві і перехідні положення ЗУ від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги ,суд апеляційної інстанції вважає що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8Позивач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та спадкоємцем майна померлих батьків. За життя 21.11.2014 року батько склав заповіт, яким все своє майно заповів сину ОСОБА_4 Останній вчасно прийняв спадщину після смерті батька , частину спадкового майна оформив на себе, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Протокол № 2 засідання правління колгоспу ім. Котовського с. Ободівка від 17.11.1964р. свідчить про те ,що ОСОБА_8 був прийнятий в члени колгоспу.

Станом на 15.04.1991 року домогосподарство в АДРЕСА_1 з особовим рахунком НОМЕР_2 відносилось до суспільної групи колгоспний двір,головою якого являвся ОСОБА_8, членами - дружина ОСОБА_7 Ободівська сільська рада Тростянецького району у відповіді на адвокатський запит повідомила, що за адресою зазначеного колгоспного двору з 1991 року по 1993 рік проживали та були зареєстровані ОСОБА_8, ОСОБА_7 З 1993 року по 2004 рік проживали та були зареєстровані ОСОБА_8(1941 р. н.), ОСОБА_7(1943 р.н.), ОСОБА_4(1967 р. н.), ОСОБА_2(1968 р.н.), ОСОБА_5(1990 р. н.), ОСОБА_6(1995 р. н.).Станом на день смерті ОСОБА_8 ні позивач, ні відповідачі не були членами колгоспного двору, що визнав в судовому засіданні ,яке відбулось 11.07.2017року , представник відповідачів ОСОБА_10

Рішенням Ободівської сільської ради Тростянецького району від 20.01.2004 року за №4 «Про надання дозволу на приватизацію житлових будинків» надано дозвіл на приватизацію житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_8(замість належного ОСОБА_8)Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 13.05.2004 року, виданого виконавчим комітетом Ободівської сільської ради на підставі рішення виконкому Ободівської сільської ради від 12.12.2003 року №12 ,власниками житлового будинку являються ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Згідно даних Ободівської сільської ради за вказаною адресою за період з 1991 року по 2004 рік проживали та були зареєстровані ОСОБА_11, 1956 року народження, ОСОБА_12, 1985 року народження, ОСОБА_13, 1986 року народження(а.с.16 том 1).

Згідно п. 2.3. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене МЮ України N 7/5 від 07.02.2002р., державна реєстрація права власності на нерухоме майно, що перебуває у спільній власності, здійснюється за спільною заявою всіх співвласників. Всупереч цому, в матеріалах інвентаризаційної справи міститься заява ОСОБА_8 про реєстрацію права власності на всіх вказаних співвласників .Оплата реєстраційних зборів проведена також лише ОСОБА_8, що підтверджується платіжними документами, які також містяться в матеріалах інвентаризаційної справи. Заяви від інших осіб, зазначених в оспорюваному свідоцтві про право власності на нерухоме майно відсутні.

За повідомленням Ободівської сільської ради Тростянецького району на підставі архівних справ виконкому Ободівської сільської ради, які зберігаються в Тростянецькому районному архіві за 2003-2004 роки, заяви про оформлення права власності на житловий будинок від гр..ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_4 відсутні. Також зазначено, що житловий будинок з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року відносився до суспільної групи колгоспний двір (а.с.126 том 1).

За наявними в сільській раді відомостями спірний житловий будинок за в комунальній власності не перебував та колгоспом ім.Котовського до комунальної власності Ободівській сільській раді не передавався

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1233 заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Веорховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» N 20 від 22.12.1995 року роз'яснено судам, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Відповідно до ст.123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов'язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

У відповідності до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що рішення виконкому Ободівської сільської ради № 12 від 12.12.2003 року про оформлення права приватної власності на ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, як членів колгоспного двору по АДРЕСА_1 , існує лише в єдиному примірнику що знаходиться лише в матеріалах інвентаризаційної справи.Натомість, під даним номером №12 насправді значиться інше рішення від 18.03.2003 року про закриття погосподарського номера ОСОБА_14(а.с.142 том 2), Внаслідок викладеного оспорюване рішення є незаконним ,як і видане на його підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 13.05.2004 року та підлягає до скасування, оскільки та існує протокол засідання виконкому Ободівської сільської ради від 12.12.2003 року в якому жодного слова не йдеться про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1.

Визнаючи незаконним рішення виконавчого комітету Ободівської сільської ради Тростянецького району №4 від 20.01.2004 в частині надання дозволу на оформлення права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_8, суд виходив з того, що спірний житловий будинок ніколи не входив до складу державної або комунальної власності, що виключає можливість його приватизації,а відповідачі не набули прав членів колгоспного двору,оскільки з'явились після його припинення .

Вважаючи строк звернення до суду з вимогами пропущеним з поважних причин,суд першої інстанції виходив з того,що право позивача на спадкове майно виникло після смерті батька 07.03.2015року ,а отже, з цього часу виходячи з приписів ст.1216 ЦК України,вважаються порушеними його права.До смерті батька у позивача були відсутні будь-які майнові права щодо спірного будинковолодіння, що зумовлює і відсутність факту його порушення, яке підлягає судовому захисту.

Суд вірно встановив обставини у справі ,належним чином перевірив та надані докази у їх сукупності, вірно визначив спірні правовідносини та застосував норми права та дійшов підставного висновку про задоволення позовних вимог.

Суд вірно встановив обставини та інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, в порядку ст.212 ЦПК України (в редакції,чинній намомент постановленя рішення) оцінив докази ,правильно визначив спірні правовідносини та правові норми,що їх регулюють та дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову .

Не оспорюючи того факту,що майно(будинок) щодо спадкування якого виник спір, відноситься до майна колгоспного двору ,права на майно якого мають батьки, як члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, відповідачі вважають,що позивач пропустив строк на звернення до суду із позовними вимогами,оскільки останній також є одним із співвласників ,а тому знав і міг довідатись про оформлення права власності на будинок в тому числі на його колишню дружину і дітей .

Тобто, спірними обставинами в даному випадку є інші фактичні дані (обставини) , які мають значення для вирішення справи і з приводу яких виник спір, а саме - застосування судом строку позовної давності до позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки належними,допустимими доказами у справі не підтверджується обізнаність позивача як зі здійсненням батьком приватизації спірного будинковолодіння та оскаржуваним рішенням ,так і з виданим свідоцтвом про оформлення права власності на будинок на не членів колгопного двору з порушенням вимог, встановлених законом, для його проведення, оскільки правовстановлюючі документи знаходились у батька, а підстав цікавитись їх змістом у позивача до смерті батька не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу, на те, що позивачем не було доведено факту того, що останній дізнався про спільну часткову власність будинку саме під час оформлення спадщини, а відтак і не доведення обставини щодо не пропущення строку давності при поданні даної позовної заяви,висновків суду не состовують.

У позивача виникло право звернутись до суду за захистом своїх майнових прав тільки після виникнення в нього цих прав, тобто у зв'язку з відкриттям спадщини.

Доводи апеляційної скарги, про те, що позивачу було відомо про прийняття рішення виконавчого комітету Ободівської сільської ради № 12 від 12.12.2003 р. «Про оформлення права приватної власності на кожного члена колгоспного двору по АДРЕСА_1», для чого обов'язково мали подаватися заяви всіх співвласників, не спростовують висновків суду, оскільки встановлено, що для отримання дозволу на приватизацію подавалась заява лише батьком позивача, а заяви про оформлення права власності на житловий будинок від ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_4 ,відсутні.

Наявність інформації про паспортні дані та ідентифікаційні номери при оформленні правовстановлюючих документів, за умови проживання позивача певний час з сім'єю батька, не дає підстав вважати, що ці дані не могли бути відомі та використані з відома позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до іваги покази свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_6, які у своїх показах заперечили про ознайомлення позивача з документами про право власності на будинок після смерті його батька, та те, що усі документи знаходились в шафі їхнього будинку, спростовуються тим, що, як вірно встановлено судом першої інстанції ,документи перебували у розпорядженні бтьків позивача, у їх помешканні, та показами інших свідків, допитаних у судовому засіданні, що не є відповідачами у справі.

Тому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та без порушень процесуального права ,підстав для його скасування не вбачається, а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Шевчука Андрія Анатолійовича залишити без задоволення .

Рішення Тростянецького районного суду від 11.09.2017 року залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути

оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня її проголошення. У випадку проголошення вступної і резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення сторін ,остання може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення (вручення) повного судового рішення.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Оніщук В.В.

Медвецький С.К.

Повний текст судового рішення виготовлено 26.01.2018

Згідно з оригіналом:

Суддя: Копаничук С.Г.