Провадження № 2/161/669/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кирилюк В.Ф.

секретаря - Самолюк І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном.

Заявлені вимоги мотивує тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 5/9 частин житлового будинку №3 з надвірними будівлями і спорудами по вул. Нечуя Левицького в м. Луцьку Волинської області, 4/9 частин цього будинковолодіння належить відповідачам.

Вказує, що відповідачі не є членами її сімї, однака вони проживають у цьому будинку та фактично користуються усім будинковолодіння, включно з належною їй часткою.

Водночас, вона позбавлена можливості користуватися своєю часткою, оскільки відповідачі тривалий час перешкоджають їй у доступі до її власності, створюють неприйнятні умови та постійно провокують сварки і конфлікти, у звязку з чим вона неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ.

При цьому, відповідачі відмовляються допускати її у будинок, не погоджуються встановити спільний замок до вхідних дверей та відмовляються надати ключ від вхідних дверей.

Крім того, відповідачі всупереч ст. 34, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та без її згоди, без реєстрації про початок будівельних робіт та без виконання необхідної будівельної документації, самовільно розпочали зведення прибудови при вході до будинку, чим перешкоджають їй у доступі до нього.

Позивач вказує також, що 08.08.2017 року на адресу відповідачів направляла письмову вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю, яка останніми залишена без задоволення.

Покликаючись на викладені обставини, просить суд зобовязати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні нею спільним будинковолодінням №3 по вул. Нечуя Левицького в м. Луцьку шляхом передачі їй ключа від вхідних дверей будинку та демонтувати самовільно влаштований бетонний фундамент при вході до будинку. В судове засідання 26.07.2018 року позивач та її представник не зявилися, суду надана заява про слухання справи у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують із підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідачі та представник відповідача в судові засідання 11.07 та 26.07.2018 року не зявилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.07.2018 року, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 5/9 частин житлового будинку №3 з надвірними будівлями і спорудами по вул. Нечуя Левицького в м. Луцьку Волинської області, відповідачу ОСОБА_2 належить 4/9 частин вказаного будинковолодіння. (а.с. 97-98).

З матеріалів справи встановлено також, що відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 чиняться перешкоди у доступі до належної їй частки будинковолодіння, що підтверджується висновками Луцького МВ УМВС України у Волинській області №5227 від 19.06.2013 року за заявою ОСОБА_1; висновком Луцького МВ УМВС України у Волинській області №5738 від 03.07.2013 року по результатах розгляду заяви ОСОБА_1; висновком Луцького МВ УМВС України у Волинській області №5268 від 04.04.2014 року по результатах розгляду заяви ОСОБА_1; листом Луцького МВ УМВС України у Волинській області від 29.10.2015 року №3/19987 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 (а.с. 6-10).

Крім того, як вбачається із постанови №127 по справі про адміністративне правопорушення від 01.10.2015 року, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 96 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 4250,00 грн. за порушенням ним вимог ст. ст. 34, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки ним було здійснено добудову до житлового будинку по вул. Нечуя Левицького, 3 в м. Луцьку, яка здійснювалася без повідомлення про початок виконання будівельних робіт (а.с. 15-16).

Також, в судовому засіданні встановлено, що 08.08.2017 року на адресу відповідачів ОСОБА_1 направляла письмову вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю, яка останніми залишена без задоволення (а.с. 11, 12).

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленому у ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2. N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної злісності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Із постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року слідує, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із наступного.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таким чином, із змісту наведених норм випливає, що для застосування вимог цієї статті суд повинен встановити наявність певних обставин, які свідчать про те, що сторона відповідача порушила закон (технічних норм і правил), а також що такі дії порушують права позивача.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, обовязком власника у позові не є доказування неправомірності дій відповідача. Він припускається таким, доки сам не доведе правомірність своєї поведінки. Отже, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, а неправомірність дій відповідача презюмується.

Отже, як встановлено в судовому засіданні, права ОСОБА_1 як співвласника нерухомого майна №3 з надвірними будівлями і спорудами по вул. Нечуя Левицького в м. Луцьку Волинської області порушені, відповідачі перешкоджають їй у вільному користуванні своїм майном, у зв'язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги.

На основі викладеного суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні нею спільним будинковолодінням №3 по вул. Нечуя Левицького в м. Луцьку шляхом передачі їй ключа від вхідних дверей будинку.

Вимога позивача про зобовязання демонтувати самовільно влаштований бетонний фундамент при вході до будинку до задоволення не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що влаштування відповідачами фундаменту є перешкодою у користуванні належним їй нерухомим майном.

На підставі Конституції України, ст.ст. 15, 316, 317, 319, 375, 376, 391 ЦК України, ст.ст.91, 96, 103 ЗК України, керуючись ст.ст. 4, 10- 13, 83, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 спільним будинковолодінням №3 по вул. Нечуя Левицького в м. Луцьку шляхом передачі їй ключа від вхідних дверей будинку протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Повне рішення виготовлено 03.08.2018 року.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк