Справа № 158/1359/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Провадження № 22-ц/773/31/18 Категорія: 25 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів -Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.

з участю: представника відповідача Стрілка О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 березня 2016 року та додаткове рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 квітня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 липня 2014 року з вини водія ОСОБА_4 сталася дорожньо транспортна пригода, внаслідок якої його батько - ОСОБА_5 - отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 застрахував свою цивільно- правову відповідальність в ПрАТ «УПСК», страховик винного водія відмовляється відшкодувати страхову суму, ОСОБА_2, подавши заяву про зміну підстав позову, просив стягнути з відповідача на його користь 100 тис. грн страхового відшкодування та 20 тис. грн. моральної шкоди, завданої бездіяльністю ПрАТ «УПСК» щодо виплати страхового відшкодування (т.1 а.с. 184-187).

Рішенням Ківерцівського районного суду від 11 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто із ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 100 тис. грн. страхового відшкодування та 5 тис. грн. моральної шкоди. Стягнуто із ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 050 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Ківерцівського районного суду від 22 квітня 2016 року постановлено стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В апеляційній скарзі на додаткове рішення відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив додаткове рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 08 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, у цій частині позову ОСОБА_2 відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Додаткове рішення Ківерцівського районного суду від 22 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальний справ від 11 жовтня 2017 року рішення апеляційного суду Волинської області від 08 червня 2016 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування та залишення без змін додаткового рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 квітня 2016 року, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23 липня 2014 року з вини водія ОСОБА_4, який керував автопоїздом у складі: вантажного автомобіля марки «Volvo FH 12», державний номер НОМЕР_1, та причепа марки «Kogel», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої велосипедист ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження і помер на місці дорожньо-транспортної пригоди. Водій автопоїзда ОСОБА_4 вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 жовтня 2014 року визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В даному кримінальному провадженні син потерпілого внаслідок ДТП ОСОБА_5 - ОСОБА_2 - визнаний потерпілим.

Відповідно до полісу № АІ/1191545 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08 жовтня 2014 року власник автомобіля марки «Volvo FH 12» ОСОБА_4 застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами за заподіяння шкоди, страховиком є відповідач ПрАТ «УПСК». Відповідно до зазначеного страхового полісу страхова сума (ліміт відповідальності) складає: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 тис. грн; за шкоду, заподіяну майну - 50 тис. грн; франшиза - 500 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в розмірі 100 тис. грн., суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія ОСОБА_4, який застрахував свою цивільну правову відповідальність перед третіми особами, потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП, а тому його син - ОСОБА_2 має право на відшкодування страхової суми у розмірі 100 000 гривень за шкоду, заподіяну життю його батька, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального права, т ому погодитись з ним неможливо.

Відповідно до положень пункту 9.3 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції станом на дату настання страхового випадку (далі - Закону) розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров»ю потерпілих, становить 100000 на одного потерпілого.

Таким чином, 100 000 гривень це сума, в межах якої страховик може здійснити виплату, а не сума, яка підлягає виплаті у разі настання страхового випадку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки померлий ОСОБА_5 є його батьком. Факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_5 сторонами не заперечується.

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач просив стягнути з відповідача 100 000 грн. страхового відшкодування.

За змістом ч. 1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з приписами ст. 23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі є шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 27.2. ст. 27 Закону (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

За положеннями ст. 1200 ЦК України (тут і далі у редакції станом на дату настання страхового випадку) у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не встановив, яку фактично вимогу заявив позивач, вимагаючи стягнення 100 000 грн. - на утримання, як непрацездатній особі, на підставі п. 27.2. ст. 27 Закону , чи про стягнення моральної шкоди на підставі п. 27.3. ст. 27 цього Закону ; чи відповідно до приписів п. 27.4. ст. 27 Закону - відшкодування витрат на поховання.

Матеріали цивільної справи не містять, а позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тих обставин, що він відноситься до категорії осіб, визначених ст. 1200 ЦК України - тобто, що був непрацездатним та перебував на утриманні свого батька, або ж, що мав право на таке утримання.

Відповідно до підпункту 27.3 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3. ст. 27 Закону).

Тобто, законом визначено розмір моральної шкоди стосовно одного померлого, тому при вирішенні питання, який розмір моральної шкоди підлягає стягненню на користь ОСОБА_2, останній, як позивач, зобов'язаний подати докази про наявність або відсутність у потерпілого (покійного батька) інших дітей, дружини, батьків, тобто, осіб, які мають право на страхове відшкодування.

При розгляді справи судом першої інстанції не було встановлено кола осіб, які мають право претендувати на відшкодування моральної шкоди, що позбавляє суд можливості на даний час визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що саме ОСОБА_2 поніс витрати на поховання свого батька.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

Ухвалою апеляційного суду від 12.12.2017 року, занесеною до журналу судового засідання, відповідно до вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України в редакції, чинній на цю дату , з метою встановлення обставин, які мають значення для справи, та на виконання ухвали ВССУ від 11.10.2017 року, роз'яснено позивачу право уточнити, яку саме вимогу заявлено, подати докази в обгрунтування своїх вимог, у тому числі, довідку про склад сім»ї батька, наявність інших дітей, дружини, батьків, тобто, осіб, які мають право на страхове відшкодування. Про постановлену ухвалу повідомлено ОСОБА_2 ( т.2 а.с. 95, 96,98,100) . Однак позивач ОСОБА_2, який лист апеляційного суду та судову повістку одержав, до суду апеляційної інстанції не з»явився, доказів на підтвердження обставин, які дають право на отримання страхового відшкодування та визначення його розміру, апеляційному суду не подав.

З письмового пояснення ПрАТ «УПСК», надісланого на адресу апеляційного суду 26.12.2017 року вбачається, що до заяви про виплату страхового відшкодування, адресованої відповідачу, ОСОБА_2 не надавав документів про понесені витрати на поховання, про те, що він перебував на утриманні свого покійного батька (т.2 а.с.101). Крім того в суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснила, що в матеріалах страхової справи відсутні відомості про склад сім»ї потерпілого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні положення містилися і в статтях 10,60 ЦПК України в редакції, що була чинною на час вирішення спору судом.

Зазначеного обов'язку позивач ОСОБА_2 не виконав, не подав належних доказів на підтвердження обставин, на які посилався як на підставу вимог, тому позов про стягнення 100000 грн. страхового відшкодування не підлягає до задоволення.

Вимога про стягнення 5000 грн. моральної шкоди, завданої бездіяльністю страховика, не підлягає до задоволення , оскільки Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , який є спеціальним у правовідносинах, що виникли між сторонами, не передбачає відшкодування моральної шкоди фізичній особі у зв'язку з бездіяльністю страховика.

Відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

При розгляді даної справи суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, допустив неправильне тлумачення Закону, не застосував до вирішення спору ст. 27 Закону, тому рішення Ківерцівського районного суду від 11.03.2016 року, яким вирішено спір, підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позову ОСОБА_2, рішення Ківерцівського районного суду від 22.04.2016 року, яким суд, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, стягнув з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 470 гривень судового збору, також підлягає до скасування.

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат між позивачем та відповідачем проводиться пропорційно до задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної та касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» поніс судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1155 грн., які підлягають стягненню з позивача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 березня 2016 року та додаткове рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 квітня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення .

Відмовити в позові ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» 1155 (тисячу сто п'ятдесят п'ять) гривень судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: