Справа № 296/454/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" січня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Степанчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Житомирський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2018 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України дитини ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м.Севастополь АР Крим при одноплідних пологах, у матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис від 19.09.2008 №415, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у місті Севастополі.

В обґрунтування вимог зазначив, що його дочка ОСОБА_3 зі своїм чоловіком ОСОБА_4 постійно проживають в м.Севастополь АР Крим. ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Севастополі АР Крим у них народилася дочка ОСОБА_2 заявник звернувся до Житомирського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській областіз приводу державної реєстрації народження онуки та дізнався, що провести реєстрацію не можливо, так як медичне свідоцтво про народження видане медичним закладом, який не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі підприємств, установ та організацій України і знаходиться на тимчасово окупованій території.

17.01.2018 року Корольовським районним судом м.Житомира відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1.

Заявником до суду подано клопотання про розгляд заяви за його відсутності, вимоги щодо встановлення факту підтримав (а.с.6).

З Житомирського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надійшла заява про розгляд справи без присутності представника відділу, просили вирішувати справу виходячи з матеріалів згідно чинного законодавства (а.с.18).

Дослідивши матеріали справи, оцінившинадані заявником докази, суд вважає необхідним заяву задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як роз'яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.2 ст.317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що відділом реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі 19 вересня 2008 року зареєстровано шлюб між громадянами України ОСОБА_5 та ОСОБА_4, про що внесено актовий запис № 415 (а.с.11). Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини "ОСОБА_3".

ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Севастополі, АР Крим, ОСОБА_3 народила дівчинку, батьком якої є ОСОБА_4, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження серії № НОМЕР_1 від 08.12.2017, виданим Державною бюджетною установою охорони здоров'я м. Севастополя «Міська лікарня №5 - «Центр охорони здоров'я матері і дитини» Пологовий будинок №2 (а.с.9).

Таким чином, дитина, народжена у шлюбі, зареєстрованому між громадянами України ОСОБА_3 (а.с.12) та ОСОБА_4 (а.с.13) в м. Севастополь, Автономної республіки Крим, територія якого є тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2016 року № 9-1130/0/4 «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» вказується на те, що у порядку ст.317 ЦПК України мають розглядатися заяви про встановлення факту народження або смерті як на території Автономної Республіки Крим, так і на території населених пунктів Донецької та Луганської областей.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Як зазначено у вказаному вище Інформаційному листі, такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документ, що підтверджує факт народження дитини ОСОБА_2 - медичне свідоцтво про народження, серії № НОМЕР_1 від 08.12.2017, видане органами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, беруться до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку.

За нормою ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Так, суд приймає до уваги, що з вимогою про встановлення факту народження дитини ОСОБА_6 звернувся її дідусь ОСОБА_1 (а.с.10,14,15).

Відповідно до п.4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року №2398-У1 (із змінами в редакції Закону №3736-У 1/3736-17/ від 09 вересня 2011 року), за відсутності документа закладу охорони здоров'я, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Статтею 133 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини.

Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Отже, з врахуванням наведеного суд встановлює факт народження дитини ОСОБА_2, жіночої статі, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в Україні м. Севастополь, АР Крим.

На підставі ст.316 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2016 року № 9-1130/0/4 «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про громадянство України», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, ч.1 ст. 144 СК України, ст.ст. 12,81,89,263-265, 293,315-317, 319, 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України задовольнити.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 року дитини - ОСОБА_2, місце народження - місто Севастополь, АР Крим, Україна, яка народилася при одноплідних пологах і за рахунком у матері народилася другою;

матір дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Андрушівка, Житомирської області, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1;

батько дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Севастополь, АР Крим, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1;

Як передбачено ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Cуддя О. С. Рожкова