Провадження № 22ц-824/3284/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

20 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О., розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на його користь 168 747, 14 грн. боргу за договором позики, посилаючись на те, що ОСОБА_4 добровільно взятих коштів не повертає, через що він змушений звертатися до суду із цією заявою.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову про задоволення його заяви, посилаючись на те, що судом жодним чином не обґрунтовано, з яких саме підстав із поданої заяви вбачається спір про право. Вважає, що будь-які інші підстави для відмови у задоволенні заяви про видачу судового наказу відсутні.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним залишити її без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що із заяви вбачається спір про право, тому заявлені вимоги необхідно розглядати у порядку позовного провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на його користь 168 747, 14 грн. боргу за договором позики.

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_4 не визнає боргу, гроші за договором позики не повертає.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

За п. 7 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи-підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Не підлягають розгляду в порядку наказного провадження вимоги, з яких убачається спір про право. В основному, під спором про право розуміють опір, перешкоду у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Перешкоди можуть бути пов'язані з тим, що в добровільному порядку зобов'язана особа не виконує своїх обов'язків, а тому реалізація права уповноваженої особи є можливою у примусовому порядку або з необхідністю отримання офіційного підтвердження судом певних юридичних фактів чи стану фізичної особи.

Таким чином, у контексті наказного провадження як спір про право слід розуміти поведінку особи, до якої звертається заявник з вимогою, щодо оспорювання підстав, розміру вимоги або/і доказів, які її підтверджують. Наявність спору про право виникає у тому разі, коли одна сторона стверджує про наявність у неї відповідного права, а інша - про його відсутність.

Наявність спору про право є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу та вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають враховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором). Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Таким чином, згідно змісту заяви про видачу судового наказу ОСОБА_4 не визнає свій обов'язок перед заявником щодо повернення отриманих коштів, а тому, за таких обставин, вбачається наявність спору про право між сторонами договору позики.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу та уважає її законною та такою, що постановлена з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що поза увагою місцевого суду залишився факт, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, а також те, що у справі відсутній спір про право, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції не допущено порушень правил загальної підсудності та розглянуто справу відповідно до вимог цивільного процесуального закону, а відтак, такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Крім того, подаючи заяву на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року, ОСОБА_3 просив доповнити апеляційну скаргу вимогою про постановлення окремої ухвали, однак такі доповнення подані із порушенням строку, встановленого ч. 1 ст. 364 ЦПК України, а також заявником не надано доказів направлення таких доповнень іншій стороні, а тому відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦПК України апеляційний суд не враховує такі доповнення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: