АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/406/18 Головуючий 1 інстанції Горпинич О.В.
Справа № 645/9881/14-ц Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: поділ майна подружжя
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.,

суддів: Бровченка І.О., Кіся П.В.,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

17 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив суд: розділити майно, що є спільною сумісною власністю, а саме: автомобіль Honda civic, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_4, цифрове піаніно «Yamaha» P-95В/Р-95S, електрокамін «DBL 2000-BX», масляний обігрівач «Thomas», стаціонарний телефон «Panasoniс», караоке «DVD ресівер», холодильник «Nord», пилосос «Samsung», мобільний телефон «Nokia», пральна машина «LG», мікрохвильова піч «Samsung», мийка повітря «Boneco», диван «Санкт Петербург», диван «Шпех», монітор «Samsung mj 17 csks», ножний массажер «vt 1380 в», фритюрниця «Сaurora», чайник «Тefal», кондиціонер «Panasonik», фільтр для води, кухонний комбайн «Rainford», телевізор LG, надавши йому грошову компенсацію у розмірі 159 352,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що 23 квітня 2004 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року.

Під час перебування у шлюбі, ними було придбано вищевказане майно, яке на теперішній час знаходиться у повному володінні та користуванні ОСОБА_4 Посилаючись на норми Сімейного Кодексу та Цивільного кодексу України просив розділити вищевказане майно, надавши йому грошову компенсацію.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Здійснено поділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю, а саме автомобіля Honda civic, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частці цього автомобіля.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 половину вартості спільного майна подружжя в сумі 3 183,87 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1594 грн на користь ОСОБА_2

Повернуто ОСОБА_2 зайве сплачений судовий збір в сумі 800 грн.

Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи № 5376 в сумі 881 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2017 року внесено виправлення у резолютивну частину рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року (його вступну та резолютивну частини та повний текст).

Третій абзац резолютивної частини зазначеного рішення викладено в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 половину вартості спільного майна подружжя в сумі 4 606 грн 37 коп.».

Не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про обовязкову згоду одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, оскільки в даному випадку відповідач особисто володіє та користується автомобілем з 2013 року, який і зареєстрований за ним, а позивач не заперечує проти права відповідача на користування автомобілем, придбаним у шлюбі. Суд першої інстанції взагалі не зясував думки відповідача щодо передачі автомобіля у власність позивача, не встановив, чи згоден відповідач на отримання компенсації вартості її частки у праві власності на автомобіль та чи є можливість внесення необхідної суми компенсації на депозитний рахунок суду, що призвело до неправильного вирішення спору.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначила, що не погоджується з твердженнями позивача про те, що позивач залишив відповідачу квартиру з усім придбаним майном, а відповідач продовжувала користуватися та володіти усім нажитим майном, оскільки квартира, в якій проживав ОСОБА_2 ніколи йому не належала, а була власністю батьків відповідача. Також при виселенні з квартири ОСОБА_2 забрав із собою більшу частину спільно нажитого майна, а у користуванні відповідача залишились предмети, які стаціонарно вмонтовані та не підлягають виносу з квартири без спеціального демонтажу, такі як, кондиціонер, вбудований у стіну електрокамін та система очистки води, вмонтована у водопровідні труби.

Вважала, що суд першої інстанції уважно та всебічно вивчив матеріали справи, а також обставини щодо розподілу побутової техніки, та виніс законне та справедливе рішення, яке просила залишити без змін.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, який набув чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцію Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах доказами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 2004 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час шлюбу, 10 липня 2013 року, подружжям за спільні сумісні кошти придбано автомобіль Honda civic, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також облікової картки приватного ТЗ власником автомобіля Honda civic, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_4

В судовому засіданні як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції сторони не заперечували, що даним автомобілем користується відповідачка.

Під час розгляду справи апеляційним судом, відповідач ОСОБА_4 заперечувала проти внесення відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду за спірний автомобіль.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У разі наявності в майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу частини другої статті 71 СК України такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом частин четвертої, пятої статті 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі невчинення таких дій, а також невчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 ЦК України, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності.

З урахуванням викладеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що вирішуючи спір у частині поділу автомобіля Honda civic, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відсутні правові підстави для стягнення з одного співвласника на користь другого грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя та визнав ідеальні частки подружжі в цьому майні без реального поділу і залишив майно у їх спільній частковій власності.

Що стосується розподілу іншого спільного майна подружжя, то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із тих обставин, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, визначивши таким чином вартість майна, що не оспорювався відповідачем, а саме в сумі 4 606 грн 37 коп.

При цьому суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем ОСОБА_4 не оспорена вартість наступного майна: електрокамін 867 грн 75 коп., диван «Санкт-Петербург» - 4 845 грн, кондиціонер «Рanasonic» 3 000 грн, фільтр води 500 грн, визначеного позивачем, та не оспорювала, що дані речі знаходяться у неї, та саме вона ними користується.

Що стосується інших речей, зазначених ОСОБА_2 у позові: цифрове піаніно Yamaha P-95В/Р-95S, масляний обігрівач Thomas, стаціонарний телефон Panasoniс, караоке DVD ресівер, холодильник Nord, пилосос Samsung, мобільний телефон Nokia, пральна машина LG, мікрохвильова піч Samsung, мийка повітря Boneco, диван «Шпех», монітор Samsung mj 17 csks, ножний масажер vt 1380 в, фритюрниця Сaurora, чайник «Тefal», кухонний комбайн «Rainford», телевізор «LG», то суд першої інстанції дійшов висновку, з яким апеляційний суд погоджується в повному обсязі, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що даними речами користується саме відповідачка, що вони знаходяться у неї, та що саме дані речі та за зазначеною ним вартістю придбані подружжям, а тому в цій частині позову відмовлено.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15.01.2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_5