Постанова

Іменем України

16 січня 2018 року

м. Київ

справа № 750/3695/16-ц

провадження № 61-1497 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - Мошко Майя Михайлівна,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2016 року в складі судді Супруна О. П., ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 22 грудня 2016 року в складі суддів: Висоцької Н. В., Губар В. С., Скрипки А. А. та касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє Мошко Майя Михайлівна, на ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 01 листопада 2016 року в складі судді Висоцької Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 5 тис. грн з кожного, з ОСОБА_8 - 2 тис. грн на відшкодування завданої неправомірними діями відповідачів моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що починаючи з 2012 року у квартирі ОСОБА_7, яку здає в оренду ОСОБА_6, та біля квартири в під'їзді збираються великі компанії, які гучно слухають музику, влаштовують сварки, бійки, вживають спиртні напої та вчиняють інші дії, які порушують громадський порядок. Систематичність таких дій призводить до душевних страждань позивача, а також порушується його право на тишу. Крім того, ОСОБА_8 також спричинив моральні страждання позивачеві своєю участю у конфлікті з ОСОБА_6

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суд першої інстанції обгрунтоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено протиправних дій з боку відповідачів.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22 грудня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених доказах, яким відповідно до статей 55-65 ЦПК України надана належна оцінка.

У поданій у січні 2017 року касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не з'ясували підстави позову, що призвело до помилкових висновків.

Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 не подавався.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2016 року в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_4 - Мошко М. М.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 01 листопада 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - Мошко М. М. на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2016 року визнано неподаною та повернуто Мошко М. М.

У листопаді 2016 року представник ОСОБА_4 - Мошко М. М. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, питання про відкриття апеляційного провадження передати на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що адвокат Мошко М. М. представляє інтереси ОСОБА_4 за довіреністю від 14 грудня 2015 року, виданою на підставі доручення Чернігівського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги з правом оскаржувати судові рішення тощо.

Адвокат МошкоМ. М. посилається на те, що подала апеляційну скаргу не у своїх інтересах, а в інтересах ОСОБА_4, який, самостійно оскаржуючи рішення суду першої інстанції, сплатив судовий збір у розмірі 606 грн 32 коп. За таких обставин підстав для сплати нею судового збору немає.

Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє Мошко М. М., не подавався.

27 грудня 2017 року справу Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування підстав заявленого позову, ОСОБА_4 посилався на те, що неправомірними, хуліганськими діями відповідачів позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, порушенням його права на тишу, враховуючи, що позивач має інвалідність з протипоказами психо-емоційних навантажень за станом здоров'я.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із частинами другою, третьою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснено в пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі судового розгляду протиправний характер діянь відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не знайшов свого підтвердження належними та допустимими доказами. Крім того, приниження відповідачем ОСОБА_8 честі та гідності позивача не є предметом даного спору, оскільки останній звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідачів.

Посилання позивача як на підставу відповідальності ОСОБА_7 на те, що джерелом порушення тиші у будинку, в якому він проживає, була квартира АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності, суд вважав безпідставним.

На підставі статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Статтею 320 ЦК України передбачено право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

З огляду на з'ясовані обставини справи та досліджені докази, суд вважав, що відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_7 вчиняла будь-які дії щодо свого майна, які суперечать закону, та використовувала своє право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, оскільки сама по собі здача в оренду житла передбачена законодавством та не може вважатись протиправним діянням.

Суд не взяв до уваги посилання позивача на порушення ОСОБА_7 вимог статті 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», якою, зокрема, на громадян покладений обов'язок вживати заходів щодо недопущення впродовж доби перевищень рівнів шуму, встановлених санітарними нормами в приміщеннях і територіях жилих будинків і прибудинкових територіях, оскільки позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження порушення санітарних норм, як власником житла, так і його наймачами.

Передбачений пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, обов'язок не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян, на який також посилається у своєму позові позивач, стосується в даному випадку саме наймачів житла, якими порушувалась тиша 29 березня 2013 року та 13 вересня 2015 року, а не відповідачем ОСОБА_7

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги порушення його прав були предметом дослідження судів і їм надана належна правова оцінка.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30 вересня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - Мошко М. М. на Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2016 року залишено без руху в зв'язку з несплатою судового збору, заявнику надано строк для усунення зазначеного недоліків.

Не погоджуючись з указаним рішенням, представник ОСОБА_4 - Мошко М. М. оскаржила його в апеляційному порядку.

10 жовтня 2016 року представник ОСОБА_4 - Мошко М. М. подала клопотання про звільнення ОСОБА_4 від сплати судового збору за подану нею апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено, продовжено представнику ОСОБА_4 - Мошко М. М. строк на виконання вимог ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 30 вересня 2016 року, надано заявнику п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків в частині сплати судового збору в розмірі 606 грн 32 коп. та роз'яснено, що заявник може звернутись до суду із клопотанням про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, але не більше, як до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки недоліки представником ОСОБА_4 - Мошко М. М. усунуті не були, апеляційний суд визнав апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - Мошко М. М. неподаною та повернув особі, яка її подала.

Із справи вбачається, що ОСОБА_4 самостійно в апеляційному порядку оскаржив рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано останньому строк для усунення недоліків у зв'язку з несплатою судового збору в розмірі 606 грн 32 коп.

На виконання вимог зазначеної ухвали ОСОБА_4 сплатив 606 грн 35 коп. судового збору (а. с. 199).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2016 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4, тобто апеляційним судом вирішено питання щодо апеляційної скарги саме ОСОБА_4

Апеляційна скарга, подана представником ОСОБА_4 - Мошко М. М., є самостійною скаргою, за подання якої має бути сплачений судовий збір відповідно до вимог частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Висновок апеляційного суду відповідає матеріалам справи та вимогам процессуального закону.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє Мошко Майя Михайлівна, залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик