Справа № 495/7757/17
15 січня 2018 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,
при секретарі - Завацькій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, справу слухати в його відсутність, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
В судове засідання відповідачі для надання пояснень та зясування обставин по справі не з'явились, повідомлялись належним чином, судові виклики здійснювались судовими повістками про виклик та оголошення у пресі, причини неявки суду не відомі.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню по наступним підставам.
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 28.02.2008 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ТОВ «ФІНРОСТБАНК» було укладено іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М., зареєстрованого в реєстрі за №837, на підставі якого в забезпечення виконання своїх зобов'язань, ОСОБА_1, ОСОБА_2 передали нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
30 січня 2017 року між ПАТ «ФІНРОСТБАНК», що є правонаступником ТОВ ФІНРОСТБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 28 лютого 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М., за реєстровим №837, посвідченим приватним нотаріус Одеського міського нотаріального округу Папським А.Е за реєстровим №88.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачеі ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
21.01.2010 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було видано судовий наказ №2н-10 про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ФІНРОСТБАНК» заборгованості за кредиті договором від 15.02.2008 року в сумі 423390 грн. 77 коп..
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, у випадках актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленої індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних простроченої суми, якщо інший розмір процентів не передбачений договором або законом.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникнути безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які передбачені законом, але йому не суперечать. А в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникнути за рішенням суду.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.
Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора, заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.
Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Стаття 38 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що суд може надати право іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, при цьому дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені. Згідно п.6 цієї статті передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Законом №898-ІУ разом із такими способами звернення стягнення на предмет іпотеки, як передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки й реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, передбачено також і право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі з укладенням договору купівлі-продажу.
Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені за рішенням суду прямо передбачене в Законі (ч.1 ст.38, абз.4 ч.1 ст.39 Закону №898-ІУ) і зауважено, що будь-яке окреме уповноваження іпотекодавця для цього не потрібне (ч.5 ст.38).
Вирішуючи питання щодо початкової ціни продажу, суди повинні виходити з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі відповідно до ч.6 ст.5 Закону №898-ІV вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Якщо під час розгляду справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то суд не має підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов'язана довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи.»
Відповідно до п.3 іпотечного договору, узгоджена заставна вартість предмету іпотеки становить 304278 грн. (триста чотири тисячі двісті сімдесят вісім)00 коп..
Оскільки, станом на теперішній час відповідачі зареєстровані і проживають у квартирі АДРЕСА_1 що є предметом іпотеки, позивач не зможе реалізувати даний предмет іпотеки в майбутньому після задоволення судом даного позову про звернення стягненні предмет іпотеки, а відповідач у свою чергу буде усіляко перешкоджати позивачу у реалізації предмета іпотеки. Тому, позивач звернувся до суду з вимогою про виселення та зняття з реєстрації осіб які проживають у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки.
Відповідно до ч.2 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ч.3 ст.106 ЖК України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Право користуватися чужим майном регламентується ст.405 ЦК України, відповідно до якої право на користування житлом відповідно до закону мають лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання можу бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи омерлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, позивач має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно цсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
Керуючись Законом України «Про ітотеку», ст.ст.512, 514, 625, 629 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 128, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Виселити та зняти з реєстраційного обліку осіб, які проживають у квартирі АДРЕСА_1, а саме:
-ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
-ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя