Постанова

Іменем України

15 січня 2018 року

м. Київ

справа № 644/11099/15-ц

провадження № 61-62св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

представник відповідача - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області у складі суддів: Пилипчук Н. П., Гуцал Л. В., Котелевець А. В. від 18 листопада 2016 року та Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у складі судді Сітайло А. К. від 19 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області у складі суддів: Пилипчук Н. П., Гуцал Л. В., Котелевець А. В. від 18 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, уточнивши його, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 10 серпня 2012 року позивачка та відповідач уклали договір банківського вкладу № SAMDN2828, у пункті 1 якого передбачено, що ОСОБА_4 передає банку грошові кошти в розмірі 27 тис. доларів США на строк 366 днів до 10 серпня 2013 року включно. Цього ж дня позивачка внесла грошові кошти у вказаному розмірі на рахунок № НОМЕР_2.

28 грудня 2012 року позивачка уклала з банком договір № SAMDN7034. 10 жовтня 2013 року внесла грошові кошти у розмірі 12 тис. доларів США на рахунок № НОМЕР_3, відкритий за цим договором.

29 грудня 2012 року позивачка купила іноземну валюту на суму 2 тис. 754 доларів США, які цього ж дня були внесені на рахунок № НОМЕР_3, що підтверджується квитанцією.

За умовами укладених договорів банк сплачує позивачці проценти за вкладом у розмірі 8,5 % річних.

Згідно з довідкою від 23 травня 2014 року № 44960906 станом на 23 травня 2014 року на депозитному рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_3 знаходяться грошові кошти у розмірі 45 тис. 956 доларів США 52 центи.

Оскільки позивачка неодноразово зверталася до відповідача із вимогою повернути грошові кошти, яку він не виконав, то вона просила суд стягнути з банку, з урахуванням відсотків за договорами банківського вкладу, 51 тис. 127 доларів США 54 центи (станом на квітень 2016 року).

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова заочним рішенням від 19 травня 2016 року позов задовольнив - стягнув з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 за договорами банківських вкладів від 10 серпня 2012 року № SAMDN2828 та від 28 грудня 2012 року № SAMDN7034 суму вкладів у розмірі 51 тис. 127 доларів США 54 центи; вирішив питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» не виконав узяті на себе зобов'язання, від виконання якого він не звільняється через тимчасову окупації Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим).

Апеляційний суд Харківської області рішенням від 18 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором банківського вкладу від 10 серпня 2012 року № SAMDN2828 скасував та в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовив; позов ОСОБА_4 задовольнив частково - стягнув з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 суму вкладу за договором від 28 грудня 2012 року № SAMDN7034 у розмірі 26 тис. 846 доларів США 57 центів та проценти - 3 тис. 144 доларів США 35 центи, всього - 29 тис. 990 долари США 92 центи.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач довела укладення 28 грудня 2012 року договору банківського вкладу № SAMDN7034 з ПАТ КБ «Приватбанк», на виконання якого були внесені кошти в розмірі 26 тис. 846 долари США 57 центів, але відсутні належні та допустимі докази внесення позивачем відповідних грошових коштів на депозитний рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання договору банківського вкладу від 10 серпня 2012 року №SAMDN2828.

У касаційній скарзі, поданій 7 грудня 2016 року, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що співробітники банку порушили свої робочі інструкції та не видали ощадні книжки, не поставили печатку банку на квитанції про внесення коштів на рахунок, вчинили інші протиправні дії, що не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому банківська картка видана клієнту для отримання процентів за договором банківського вкладу є підтвердженням укладеного договору незалежно від назви.

У касаційній скарзі, поданій 8 грудня 2016 року, ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутні належні та допустимі докази знаходження коштів позивачки на рахунку банку та не вказано судами першої й апеляційної інстанцій дати отримання відповідачем листа про розірвання договору та строк дії спірного договору № SAMDN7034.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки.

Судами встановлено, що відповідно до оригіналу платіжного доручення від 28 грудня 2012 року № НОМЕР_1 цього ж дня в м. Сімферополі АР Крим позивач внесла 26 тис. 846 доларів США 57 центи на рахунок № НОМЕР_3, відкритий за договором з ПАТ КБ «Приватбанк» № SAMDN7034.

За умовами вказаного договору відсотки нараховуються за кожен календарний день по закінченню кожного цілого місяця, що пройшов з моменту укладення договору, в перший робочий день, що слідує за датою оформлення договору.

Оскільки по закінченню строку вкладу ОСОБА_4 не заявила про бажання забрати кошти, то за умовами договору вклад автоматично подовжено на новий строк, який почався з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку договору. Проценти за час нового строку нараховуються по процентній ставці для вкладів такого найменування та строку, які діяли в банку на час закінчення попереднього строку вкладу. За неповний строк вкладу проценти виплачуються за зниженою вдвічі ставкою, тому процентна ставка за вказаним договором банківського вкладу становила 8,5% за 7 місяців 2014 року, 4,25 % - за 2015 рік та за 4 місяці 2016 року відповідно.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму вкладу в розмірі 26 тис. 846 доларів США 57 центи та проценти на нього - 3 тис. 144 долари США 35 центи.

Однак квитанції, надані позивачем на підтвердження укладення договору банківського вкладу від 10 серпня 2012 року № SAMDN2828, не відповідають вимогам Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, адже містять підпис, який неможливо ідентифікувати та не містять печатки або штемпелю банку, на них відсутній електронний підпис системи автоматизації банку.

Крім того, квитанція на суму 2 тис. 754 долари США 37 центи містить лише написи «выдано» та «указанную сумму получил». До того ж, банківська картку № 774470 є депозитною картою, а не електронною ощадною книжкою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції в частиністягнення заборгованості за договором банківського вкладу від 10 серпня 2012 року № SAMDN2828 та задовольняючи позов частково, дійшов правильного висновку, що оскільки ОСОБА_4 довела укладення 28 грудня 2012 року договору банківського вкладу № SAMDN7034 з ПАТ КБ «Приватбанк», на виконання якого були внесені кошти в розмірі 26 тис. 846 доларів США 57 центів, то з відповідача на користь позивача слід стягнути суму вкладу в розмірі 26 тис. 846 доларів США 57 центи та проценти на нього - 3 тис. 144 долари США 35 центи. Проте відсутні належні та допустимі докази внесення позивачем відповідних грошових коштів на депозитний рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання договору банківського вкладу від 10 серпня 2012 року №SAMDN2828

Доводи касаційних скарг ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Білоконь

Є.В. Синельников