ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/2448/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Бараненко С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/378/18

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

учасники судового процесу:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач, особа, яка подала скаргу: ОСОБА_2;

оскаржується рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

прізвище судді: Бараненко С. М.; місце ухвалення рішення: смт. Козелець; дата складання повного тексту рішення: 04 жовтня 2018 року,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.05.2012 року в загальній сумі 29 836 грн 50 коп., а також судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до виникнення вказаної вище заборгованості.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вищенаведеним кредитним договором в сумі 29 836 грн 50 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував того, що банком не підтверджено належними та допустимими доказами укладення з позивачем кредитного договору та ознайомлення з умовами надання такого кредиту. Вказувала на те, що розрахунок заборгованості, поданий позивачем, жодним чином не підтверджує видачі ним кредитних грошових коштів, оскільки не є первинним документом.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції за приписами ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що 30.05.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого остання отримала кредит у розмір 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Пам'яткою клієнта», "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами" становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг особистим підписом (а.с.6).

В матеріалах справи міститься довідка ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13.06.2018 року № 20160727/010-6 про те, що ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) згідно кредитного договору б/н від 30.05.2012 року отримала картки НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 і остання з них мала термін дії до 07.2017 року (а.с. 152).

Таким чином, в силу статей 634, 1046, 1047, 1048, 1054 ЦК України, між сторонами мало місце укладення кредитного договору з обумовленим розміром процентів, одностороння відмова від якого не допускається в силу ст.525 ЦК України і який, згідно ст.629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачем умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались, у зв'язку з чим, за розрахунком банка, станом на 31.05.2016 року заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» склала 29 836,50 гривні (а.с.4-5).

При вирішенні спору суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладення між сторонами кредитного договору, наявність у ОСОБА_2 заборгованості перед банком підтверджуються належними і допустимими доказами.

Разом з тим, згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Проте, суд першої інстанції зазначені вимоги закону не врахував і дійшов невірного висновку про одночасне стягнення штрафу і пені, що є застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З урахуванням встановлених обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості в сумі 26 986 грн 50 коп., яка складається з: 4 003 грн 23 коп. заборгованості за кредитом; 21 086 грн 29 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 500 грн штрафу (фіксована частина), та штрафу (процентна складова) в сумі 1396 грн 98 коп.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано закон, судове рішення відповідно до положень статті 376 ЦПК України підлягає зміні, шляхом виключення з рішення стягнутих сум пені.

Заперечення відповідача щодо невірного розрахунку заборгованості і відсутності видачі коштів, сплати коштів, спростовуються поданим позивачем розрахунком, який відповідачем не спростований у належний та допустимий спосіб.

Зокрема, з наданої банком виписки за основною карткою № НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_3 за період з 01 травня 2012 року по 13 червня 2018 року вбачається, що позичальником у зазначений період проводилось зняття готівкових коштів та часткове погашення заборгованості за кредитним договором від 30.05.2012 року, що, на думку апеляційного суду, свідчить про підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. Вказана виписка підтверджує несвоєчасне погашення кредиту відповідачем і повністю спростовує доводи ОСОБА_4 про відсутність заборгованості за кредитом.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2018 року змінити, виключивши з рішення висновок про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за пенею та комісією в сумі 2850 ( дві тисячі вісімсот п'ятдесят) грн., визначивши остаточну заборгованість в сумі 26 986 (двадцять шість тисяч дев»ятсот вісімдесят шість) грн 50 коп., що підлягає стягненню за рішенням суду з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Змінити Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2018 року в частині розподілу судових витрат, стягнувши з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати понесені на сплату судового збору при зверненні до суду першої інстанції в сумі 1240 (одна тисяча двісті сорок) грн 20 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 витрати понесені на сплату судового збору в суді апеляційної інстанції в сумі 206 (двісті шість) грн 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Голова судового засідання: Судді: