П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 липня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Куштана Б.П.,

з участю секретаря - Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2017 року (головуючий суддя Фазикош О.В.) в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулося до суду з указаним позовом, який обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного кредитного договору МКМОGA00000275 від 30.10.2007 року та додаткової угоди №1 до цього кредитного договору від 31.01.2008 року відповідач ОСОБА_1отримав кредит в сумі 99500,00 доларів СШАна строк до 29.10.2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 30.10.2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Посилаючись на те, що позичальник ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим у нього станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість в сумі 287300,72 доларів США, яка складається з наступного: 81718.08 доларів США - заборгованість за кредитом; 67745,18 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 124145,46 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 11,57 доларів США - штраф (фіксована частина), 13680,44 доларів США - штраф (процентна складова), позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 287300,72 доларів США, що за курсом 21,61 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.07.2015 року складає 6208568,66 грн., за кредитним договором № МКМООА00000275 від 30.10.2007 року та судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № МКМООА00000275 від 30.10.2007 року в розмірі, яка складається з: 80315,66 доларів США - заборгованість за кредитом, що в гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення згідно офіційного курсу валют НБУ складає - 2189404,90 гривень; 57344,77 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, що в гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення згідно офіційного курсу валют НБУ складає - 1563218,43 гривень, 400000 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 3654,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує на те, що Банк пропустив строк звернення до суду з даним позовом, так як строк виконання основного зобов'язання було змінено на 30 червня 2010 року (згідно п.7.1.2 у зв»язку з простроченням сплати кредиту в сумі 908,51 доларів США 06.02.2010 року), а до суду з позовом Банк звернувся лише 31 серпня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Гринихи Т.Ю., яка апеляційну скаргу не визнала, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору МКМОGA00000275 від 30.10.2007 року та додаткової угоди №1 до цього договору від 31.01.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 99500,00 доларів США на строк до 29.10.2027 року, і зобов'язався щомісячно в період з «1» по «5» число надавати Банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 918,53 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 30.10.2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки та додаткову угоду до договору поруки від 31.01.2008 року, згідно якого у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.103).

У поданій заяві від 07.12.2017 року, позивач просив суд позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 залишити без розгляду, посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_2 померла, а спадкоємці відмовились від прийняття спадщини. (т.2 а.с.51-52).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в частині позовних вимог про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 - залишено без розгляду (т.2 а.с.59).

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов'язанні.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема п.4.1 кредитного договору, відповідно до якого позичальник за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань повинен сплатити пеню.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Пунктом 7.1.2 кредитного договору встановлено, щоу разі порушення термінів оплати, передбачених п.7.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі ), - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Як слідує з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором, то останній платіж відповідачем ОСОБА_1 був здійснений 05.02.2010 року в сумі 300 доларів США, а тому строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі ), - є 30.06.2010 року останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (п.7.1.2 кредитного договору).

Банк зпозовом до ОСОБА_1та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся 31 серпня 2015 року.

Апелянт ОСОБА_1 вважає, що Банк пропустив строк звернення до суду з даним позовом, оскільки Банк мав право з 30 червня 2010 року (згідно п.7.1.2 кредитного договору) й протягом п'яти років від цієї дати звернутися до суду з позовом, однак позовну заяву подав лише 31 серпня 2015 року. Після зміни строку виконання зобов'язання у повному обсязі усі наступні щомісячні платежі за графіком після 30.06.2010 року не підлягали виконанню. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що з нього на користь Банку підлягають стягненню кредитні кошти по сплаті щомісячних платежів в межах п'ятирічного строку позовної давності до дня звернення до суду із зазначеним позовом, починаючи з 01.09.2010 року.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки стягуючи з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в межах п'ятирічного строку позовної давності, передбаченої п.4.5 кредитного договору, за період з 01.09.2010 року по 31.07.2015 року, суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Частиною 1 статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

За змістом частин 1 та 5 ст.261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом п'яти років саме від цієї дати.

Разом із цим, відповідно до частин 2 і 3 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як слідує з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду з позовом до ОСОБА_4, 3-ї особи ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за результатом розгляду якого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2013 року в рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором МКМОGA00000275 від 30.10.2007 року в розмірі 137397,46 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 1097530,99 грн., з яких : 80511,65 доларів США заборгованість по тілу кредиту, 29180,07 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 21133,20 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, 31,20 доларів США штраф (фіксована складова), 6541,25 доларів США штраф (процентна складова) - звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки на будинок загальною площею 239,90 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою : АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» за початковою вартістю предмета іпотеки в розмірі 580750 грн., з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем (т.1 а.с.213-222).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2014 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 листопада 2013 в цій частині - залишено без змін.

Однак, зазначене рішення суду від 26 листопада 2013 рокує не виконаним і заборгованість позичальником Банку не сплачена.

Задовольняючи частково позов Банку, суд правильно виходив із того, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за відсутності доказів його виконання не припиняє кредитні правовідносини та не позбавляє кредитора права вимагати стягнення заборгованості з боржника в повному обсязі. Таке стягнення не являється подвійним стягнення, а є лише використанням кредитором іншого способу захисту порушеного права.

Враховуючи,що внаслідок пред'явлення Банком позову за вищевказаним кредитним договором, позовна давність згідно ч.2 ст.264 ЦК України переривалась, і після переривання перебіг позовної давності почався заново, а саме з 22 жовтня 2014 року (дня ухвалення рішення апеляційним судом Закарпатської області), і час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором МКМОGA00000275 від 30.10.2007 року та додаткової угоди №1 до цього договору від 31.01.2008 року, за період з 01.09.2010 року по 31.07.2015 року в межах п'ятирічного строку позовної давності, з дня звернення до суду з даним позовом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.375ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга відповідача без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородськогоміськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 серпня 2018 року.

Головуюча : Судді :