Справа № 569/3306/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Мізера А.В.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ПАТ «Рівнегаз» - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 "Рівнегаз збут» - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Рівнегаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаззбут» про відновлення прав споживача,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Рівнегаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаззбут» про відновлення прав споживача звернулась ОСОБА_1

Ухвалою Рівненського міського суду від 25 січня 2018 року провадження по справі в частині позовних вимог про солідарне відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн. закрито.

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримані з підстав, викладених у позовній заяві, просять суд їх задоволити. Суду пояснили, що позивач є власником квартири 54 в будинку 46 розташованому в м. Рівне по вул. Орлова.

Споживачем згідно типових публічних договорів у відносинах із ПАТ «Рівнегаз» та ОСОБА_4 « Рівнегаз збут» виступає саме вона, оскільки в її квартирі встановлена газова плита.

До 01 листопада 2016 року для споживачів будинку № 46 на вулиці Орлова в м. Рівному нарахування за спожитий природний газ здійснювались згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, по формулі 4,4 м.куб. х 6,879 грн. = 30 грн. 27 коп. на людину в місяць.

В листопаді 2016 року їй стало відомо, що кожному з них, в односторонньому порядку в жовтні 2016 року було змінено норму використання природного газу з 4,4 м.куб на 9,8 м.куб.

Вказує, що вона не відмовлялась від встановлення газового лічильника, а лише просила, щоб їй встановили газовий лічильник у квартирі, а не загальнобудинковий.

Стверджує, що представники ПАТ» Рівнегаз» прибули до будинку №46 по вул. Орлова в м.Рівне лише для формального складання акту про відмову від будинкового лічильника.

Крім того, при складанні акту присутньою була голова правління ОСББ «Орлова 46» ОСОБА_6, яка не була наділена правом виступати від імені кожного співвласника, як побутових споживачів.

Зазначає, що представниками відповідача була порушена процедура складання акту про порушення.

Таким чином, на підставі вищезазначеного маються підстави для визнання незаконним акту про порушення № 3 від 06 жовтня 2016 року.

Тому просить суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Рівнегаз» відновити її права на споживання природного газу по нормі споживання визначеній Постановою КМУ від 23 березня 2016 року в розмірі 4,4 м3 на одну особу в місяць з листопада 2016 року шляхом скасування рішення комісії ПАТ «Рівнегаз» про збільшення норм споживання Позивачу; зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» відновити її права на оплату споживання природного газу по нормі споживання визначеній Постановою КМУ від 23 березня 2016 року в розмірі 4,4 м3 на одну особу в місяць шляхом здійснення перерахунку платежів з листопада 2016 року; відшкодувати за рахунок ПАТ «Рівнегаз» та ОСОБА_4» Рівнегаз збут» солідарно витрати за надання правової допомоги в сумі 1200 грн.

Представник відповідача ПАТ «Рівнегаз» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю і просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суду пояснив, що ПАТ «Рівнегаз» для ОСОБА_1 надаються послуги з розподілу природного газу за адресою АДРЕСА_1

Протокольним рішенням НКРЕКП № 405 від 24 березня 2016 року затверджений План розвитку газорозподільної системи ПАТ "Рівнегаз" на 2016-2025 роки (інвестиційна програма) та перелік багатоквартирних житлових будинків, в яких товариство зобовязане безкоштовно встановити загальнобудинкові прилади обліку газу. Багатоквартирний житловий будинок за адресою: м. Рівне, вул. Орлова, 46, також включений в цей перелік. Встановлення квартирних лічильників газу для мешканців зазначеного будинку інвестиційною програмою для товариства не передбачено.

03 жовтня 2016 року ініціативна група мешканців зазначеного будинку, в тому числі і позивач, звернулась до товариства із заявою про відмову від встановлення загальнобудинкового лічильника природного газу та з вимогою про встановлення індивідуальних квартирних лічильників газу.

06 жовтня 2016 року працівниками товариства було заплановано встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу у багатоквартирному житловому будинку № 46 по вул. Орлова у м. Рівне, проте мешканцями вказаного будинку було відмовлено у встановленні загальнобудинкового лічильника природного газу, що також підтверджується відеозйомкою.

Представниками ПАТ "Рівнегаз" в присутності голови ОСББ «Орлова 46» ОСОБА_6А складено акт про порушення №3, від 06 жовтня 2016 року, а саме порушення пункту 5 глави 1 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, яке полягає у відмові від встановлення лічильника за рахунок Оператора ГРМ (ПАТ "Рівнегаз"), із зазначенням, що комісія ПАТ "Рівнегаз" з розгляду цього акта буде проводити засідання 18 жовтня 2016 року.

Копію вказаного акту із супровідним листом від 10 жовтня 2016 року № Rv01.9-СЛ-3295-1016 було направлено позивачу рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення

18 жовтня 2016 року комісією ПАТ "Рівнегаз" за участю мешканців зазначеного житлового будинку та представника споживачів адвоката ОСОБА_2, розглянула акт про порушення №3 від 06 жовтня 2016 року по будинку за адресою м. Рівне, вул. Орлова, буд. 46. За результатами обговорення, у звязку із відмовою мешканців житлового будинку від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, комісією було задоволено акт про порушення від 06 жовтня 2016 року № 3 та вирішено змінити режим нарахування обємів природного газу побутовим споживачам, що проживають у житловому будинку за адресою: м. Рівне, вул. Орлова, 46 і не забезпечені індивідуальними лічильниками природного газу.

З 01 листопада 2016 року та на даний час позивачу проводиться нарахування фактичного об'єму спожитого газу за відповідний календарний місяць за граничними об'ємами споживання для населення за наявності газової плити та централізованого гарячого водопостачання 9,8 м куб на одну людину в місяць, тобто за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу газорозподільних систем, відповідно до вищевказаних норм чинного законодавства України, у звязку з відмовою позивача від встановлення загальнобудинкового приладу обліку за рахунок оператора ГРМ.

Про зміну режиму нарахування обємів споживання природного газу позивачу товариством було направлено лист від 25 жовтня 2016 року № Rv01.9-ЛВ-3459-1016.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_4 « Рівнегаз збут» в судовому засіданні не визнала позовних вимог і просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Суду пояснила, що послуги з постачання природного газу ТОВ «Рівнегаз збут» за адресою АДРЕСА_1 для ОСОБА_1 надаються на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1386/27831, а також Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року №1379/27827 (надалі Правила).

Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі публічних типових договорів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829 ОСОБА_1 у статусі споживача приєдналась до типового договору з розподілу природного газу укладеного з ПАТ « Рівнегаз» та типового договору з постачання природного газу побутовим споживачам укладеного з ОСОБА_4 «Рівнегаз збут».

06 жовтня 2016 року представником ПАТ «Рівнегаз» ОСОБА_11 було складено акт про порушення №3 на об'єкті - житловому будинку, за адресою: м.Рівне, вул. Орлова. 46, а саме - відмова від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, яка проводиться за кошти ПАТ «Рівнегаз» відповідно до п.5 глави 1 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, ст. 2 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та ст. 18 ЗУ «Про ринок природного газу», який був складений у присутності голови ОСББ "Орлова, 46 " ОСОБА_6 і яка відмовилась його підписувати.

18 жовтня 2016 року даний акт був розглянутий на засіданні комісії ПАТ «Рівнегаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем, яка за результатами розгляду цього акта прийняла рішення про зміну режиму нарахування об'ємів природного газу побутовим споживачам, що проживають у житловому будинку за адресою: м.Рівне, вул. Орлова, 46, шляхом встановлення останнім із 01 листопада 2016 року граничної місячної норми споживання на одну особу, яка передбачена додатком 10 до вищевказаного Кодексу, тобто 9.8 м. куб. на одну особу.

Спір по даній справі випливає із договору про надання послуг з газопостачання, сторонами якого є дві сторони: споживач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 «Рівнегаз збут» і в розділах 5-6 цього Договору зазначено конкретний перелік прав та обов'язків кожної із сторін.

Умовами цього договору жодним чином не передбачено, що ОСОБА_1 має реалізувати свої права та виконувати свої обовязки за цим договором разом із іншими споживачами, що проживають у житловому будинку за адресою: м.Рівне, вул. Орлова, 46, в тому числі, споживати газ за загальнобудинковим лічильником та нести відповідальність за відмову мешканців вищевказаного будинку від встановлення цього лічильника.

У пункті 3 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Постанова № 2494 від 30 вересня 2015 року) вказано, що якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об'єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

Якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу ХІ цього Кодексу), фактичний об'єм спожитого (розподіленого /поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу.

Аналізуючи зміст вказаної правої норми, суд приходить до висновку, що ця норма передбачає можливість встановлення побутовому споживачу граничного об»єму споживання природного газу, визначеного додатком 15 до Кодексу газорозподільних систем, виключно у разі, коли цей побутовий споживач відмовився від встановлення індивідуального газового лічильника, а не загальнобудинкового і відповідний акт з даного приводу має бути складено відносно конкретного споживача, а не групи споживачів чи мешканців багатоквартирного будинку, що має місце по даній цивільній справі.

Будь-які дані, які б свідчили про те, що позивач ОСОБА_1 відмовлялась від встановлення газового лічильника у своїй квартирі, в матеріалах справи відсутні.

Навпаки, в матеріалах справи міститься звернення на ім'я голови ПАТ «Рівнегаз», в якому позивач, разом із іншими споживачами, які мешкають в житловому будинку м.Рівне, вул. Орлова, 46 пропонували ПАТ «Рівнегаз» встановити в їх квартирах газові лічильники, на виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу».

Пункт 1 глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем дійсно передбачає, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

У вказаній правові нормі мова йдеться лише про те, що лише Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ і взагалі не згадується про споживачів природного газу, які проживають в окремих помешканнях і з якими укладено окремі договори, а тому, на розсуд суду, складений 06 жовтня 2016 року представником ПАТ «Рівнегаз» ОСОБА_11 акт, а також рішення комісії ПАТ «Рівнегаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем від 18 жовтня 2016 року не можуть породжувати для споживача ОСОБА_1 будь-яких правових наслідків, оскільки в цих документах конкретно її прізвище не зазначено.

Заперечуючи проти заявленого позову та наполягаючи на правомірності своїх дій, відповідачі посилаються на положення:

1) частини 3 статті 18 Закону України «Про ринок природного газу», яка встановлює, що постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу;

2) ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», відповідно до якої суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язано забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року;

3) п. 1 глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, згідно якої Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ, при цьому ПАТ "Рівнегаз" та ОСОБА_4 "Рівнегаз збут" не вбачають будь-якої різниці між Баланспоутримувачем (управителем) та конкретним споживачем, а вважають що вказані особи в даному випадку є тотожніми, а також наголошують на відсутності будь-якої правової норми, яка б зобов'язувала суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, встановити за власні кошти споживачам саме індивідуальні газові лічильники.

Крім того, ПАТ "Рівнегаз" та ОСОБА_4 "Рівнегаз збут" вважають хибним твердження сторони позивача про те, що має місце правова колізія між Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Кодексом газорозподільних систем, у питанні забезпечення кожного споживача індивідуальним лічильником природного газу виключно за рахунок суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оскільки частиною 1 статті 3 вищезазначеного Закону передбачено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

В даному випадку, ПАТ "Рівнегаз" та ОСОБА_4 "Рівнегаз збут" не мають достатньої фінансової можливості за свій рахунок забезпечити індивідуальними лічильниками всіх споживачів, які використовують природний газ тільки для приготування їжі, а тому було прийнято рішення про встановлення загальнобудинкових вузлів обліку природного газу та нарахування даній категорії споживачів плати за спожитий природний газ у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого в новій редакції Постановою Кабінету Міністрів України № 46, від 27 січня 2016 року, що зробить можливим виконання вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» у встановлені строки.

В пункті 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку вказано, що можливість об'єднання споживачів в єдину групу для поліпшення ведення обліку природного газу визначається схемою газопостачання.

Рішення про необхідність об'єднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи.

Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи.

Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.

Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов'язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Тобто, вищевказане Тимчасове положення не передбачає можливості встановлення для споживача граничного об'єму споживання, який зазначений у додатку 15 до Кодексу газорозподільних систем, в розмірі 9.8 кубометрів газу на одну зареєстровану особу, у випадку якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, а лише передбачає припинення газопостачання у такому випадку взагалі.

Аналізуючи вказану позицію відповідачів та зміст всіх правових норм, якими на даний час врегульовано питання забезпечення комерційного обліку природного газу, суд констатує, що на даний час має місце кілька варіантів визначення способів нарахування плати за природний газ для споживачів, які використовують його тільки для приготування їжі.

1.Споживання за показниками газового лічильника, який встановлений у помешканні кожного споживача;

2.Споживання за нормами, які встановлені Постановою КМУ № 203 від 23 березня 2016 року для споживачів у яких відсутні прилади обліку природного газу, в розмірі 4.4 кубометрів газу на одну зареєстровану особу;

3.У відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого в новій редакції Постановою Кабінету Міністрів України № 46, від 27 січня 2016 року, пунктом 5 визначено, що обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються: 1) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні; 2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

4.За граничними об'ємами споживання, які зазначені у додатку 15 до Кодексу газорозподільних систем, в розмірі 9.8 кубометрів газу на одну зареєстровану особу, у випадку якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ.

Обставини даної цивільної справи вказують на те, що із вищевказаних чотирьох варіантів відповідачі, виключно на власний розсуд та в односторонньому порядку, обрали для споживача ОСОБА_1 спочатку третій варіант, запропонувавши останній, разом із іншими мешканцями житлового будинку м.Рівне, вул. Орлова, 46 встановити загальнобудинковий вузол обліку природного газу, а коли позивач та інші мешканці відмовились від цієї пропозиції, за відсутністю для цього передбачених чинним законодавством підстав, як про це судом вже зазначено вище, встановили для всіх мешканців вищевказаного житлового будинку, в тому числі і споживачу ОСОБА_1 граничні об'єми споживання, які зазначені у додатку 15 до Кодексу газорозподільних систем, в розмірі 9.8 кубометрів газу на одну зареєстровану особу.

Згідно ч.1 ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів" крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору.

Обравши для позивача варіант обліку спожитого газу за загальнобудинковим лічильником, який на думку суду, для відповідачів в даній ситуації є найбільш вигідним, оскільки останні вже не будуть зобовязані до 01 січня 2018 року за власний рахунок встановити газові лічильники кожному із споживачів, які використовують природний газ для приготування їжі, як це вимагає ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», внаслідок чого їм не буде необхідності нести додаткові витрати, а для позивача найгірший, у порівнянні із першим та другим варіантом, так як у такому разі буде мати місце істотний дисбаланс в правах та обовязках кожної із сторін договору про надання послуг із газопостачання, не на користь споживача.

Крім того, такі споживачі опиняються у більш невигідному положенні у порівнянні з іншими споживачами, які використовують природний газ не тільки для приготування їжі, а і для інших потреб, яким, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», вже встановлено індивідуальні газові лічильники за рахунок суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зокрема, а) споживачі без квартирних лічильників поставлені в умови колективної відповідальності за спожитий газ, у той час коли інші споживачі відповідають за споживання індивідуально; б) споживачі без квартирних лічильників, на відміну від іншої категорії, внаслідок перебування засобу обліку поза їх зоною контролю, внаслідок відсутності доступу до такого засобу обліку, позбавлені можливості контролювати і перевіряти споживання газу, достовірність виставлених рахунків за спожитий газ; в) на споживачів, які не мають квартирного лічильника, фактично перекладаються всі ризики по втратам газу (внаслідок витоку, поломки, несанкціонованого під'єднання до системи і т.п.) і, відповідно перекладається плата за такі втрати. При цьому, інша категорія споживачів таких ризиків не має; г) споживачі без квартирних лічильників, при покладанні на них постачальником газу вищевказаних ризиків по втратам газу, не володіють ні правами, ні можливостями щодо виявлення та усунення таких втрат, у той час як постачальник газу має передбачені законодавством повноваження для здійснення контролю за втратами газу та має технічні можливості для їх виявлення і усунення.

Стаття 24 Конституції України гарантує, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Суд вважає, що в даному випадку має місце порушення з боку відповідачів прав споживача ОСОБА_1, які гарантовані як статтею 24 Конституції України так і частиною 1 статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів".

В статті 8 Конституції України проголошено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до цього принципу всі Закони України мають відповідати Конституції України, а підзаконні нормативні акти не повинні суперечити положенням відповідних Законів України.

Приймаючи до уваги, що Кодекс газорозподільних систем, затверджений Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та Тимчасове положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку є підзаконним відносно Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», тому, на переконання суду, при вирішенні даної цивільної справи по суті в першу чергу необхідно керуватись саме цим Законом, а Кодексом та Тимчасовим положенням лише в тих частинах, які не суперечить положенням цього Закону, Закону України «Про захист прав споживачів» та Конституції України.

В статтях 5 і 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» відсутні будь-які положення, які б передбачали встановлення для однієї категорії споживачів виключно індивідуальних газових лічильників, а для іншої категорії споживачів загальнобудинкових приладів обліку газу, а тому слід прийти до висновку, що відповідно до цього Закону Оператор ГРМ не вправі одноособово вирішувати питання, який саме газовий лічильник має бути встановлений для споживача, індивідуальний чи загальнобудинковий і споживач може нести встановлену законом відповідальність лише за відмову від встановлення газового лічильника виключно у своє помешкання.

З огляду на викладене, суд вважає, що при вирішенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_4 «Рівнегаз збут» відновити її права на оплату споживання природного газу по нормі споживання визначеній Постановою КМУ від 23 березня 2016 року в розмірі 4,4 м3 на одну особу в місяць шляхом здійснення перерахунку платежів з листопада 2016 року підлягає до задоволення вказаної вимоги у повному обсязі.

Що стосується позовної вимоги позивача про зобов'язання ПАТ «Рівнегаз» відновити права ОСОБА_1 на споживання природного газу по нормі споживання визначеній Постановою КМУ від 23 березня 2016 року в розмірі 4,4 м.куб у місяць з листопада 2016 року шляхом скасування рішення комісії ПАТ « Рівнегаз» про збільшення норм споживання позивачу, то в цій частині слід відмовити, оскільки рішення комісії ПАТ «Рівнегаз» з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем від 18 жовтня 2016 року, як про це було вказано вище, не може породжувати для позивача будь-яких правових наслідків, а тому, відповідно до цього, у останньої відсутнє право ставити питання про його скасування.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги та представництво інтересів від 20 лютого 2017 року надавав адвокат ОСОБА_2

Згідно розрахунку кількості робочого часу затраченого у звязку з наданням правової допомоги клієнту ОСОБА_1А, у відповідності до договору про надання правничої допомоги від 20 лютого 2017 року вбачається, що станом на 11 січня 2018 року загальна вартість наданої клієнту правничої допомоги склала 1200,00 грн., а відтак, виходячи з вимог ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у сумі 1200 грн.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягав сплаті судовий збір, в розмірі 640 грн.

Вивчивши матеріали справи та приймаючи до уваги, що одна із вимог немайнового характеру ОСОБА_1 задоволена судом, тому, на розсуд суду у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, із ОСОБА_4 «Рівнегаз збут» на користь держави підлягає стягненню судовий збір, в розмірі 640 грн., від сплати якого позивача було звільнено при поданні позову та апеляційної скарги, на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Рівнегаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаззбут» про відновлення прав споживача - задоволити частково.

Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» здійснити перерахунок платежів за спожитий природний газ ОСОБА_1, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 і яка приєдналась до типових договорів за № 1384/27829 від 06 листопада 2015 року, починаючи із листопада 2016 року по день ухвалення даного рішення у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, виходячи із розміру 4.4 куб. м. на одну особу в місяць.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» на користь держави судовий збір, в розмірі 640 грн. ( шістсот сорок грн.)

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 1200 ( одна тисяча двісті ) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :