Номер провадження: 22-ц/785/862/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_4» (правонаступник ОСОБА_5) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

15 жовтня 2015 року ПАТ«ОСОБА_3 ОСОБА_4» звернулися до суду з позовом, яким просили стягнути з ОСОБА_2 та солідарного з нею боржника ОСОБА_6 на користь ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» достроково заборгованість за кредитним договором у сумі 14275, 01 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 310318, 22 гривень та розподілити судові витрати (а.с.2-5).

8 грудня 2015 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси було вирішено закрити провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_4» до ОСОБА_6 про стягнення боргу в звязку з його смертю (а.с.47).

8 грудня 2015 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси було вирішено позов ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» задовольнити, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7899, 29 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредиту в розмірі 6375, 72 доларів США, а також понесені судові витрати в розмірі 4654, 77 гривень. (а.с.48).

22 травня 2017 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_7 була подана заява про перегляд заочного рішення (а.с. 58-61).

21 червня 2017 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси було ухвалено заяву ОСОБА_2 - задовольнити, заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року по цивільній справі-скасувати. Розгляд справи призначити до судового розгляду за участю сторін на 17 серпня 2017 року (а.с. 93).

28 вересня 2017 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси вирішено позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3456, 61 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 2770, 51 доларів США, судовий збір в розмірі 2472, 47 гривень. Стягнення заборгованості зазначеної в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом НБУ на день проведення оплати по поверненню боргу (а.с. 111-113).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, обставини справи, не доведені та неповно зясовані. Окрім цього апелянт вказує, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, а тому просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/16369/15-ц від 28 вересня 2017 року та постановити нове рішення, яким відмовити ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.118-122).

29 листопада 2018 року від ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» надійшло заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в яких зазначено, що посилання ОСОБА_2 на неправомірність нарахування відсотків є помилковим, оскільки нарахування таких відсотків Банком відбувалося відповідно до умов Кредитного договору, з яким погодилась Позичальник при підписанні кредитного договору, та діючого законодавства України, а розмір платежів відповідно до розрахунку заборгованості у кожному місяці відрізняється, тому що Позичальник сплачував замість визначеної суми у кредитному договорі інші суми (що можливо прослідкувати по розрахунку заборгованості відрізняються суми у графі «планове погашення» та «фактичне погашення»). Крім того, в зазначених запереченнях вказано, що Позичальник припинив належно виконувати свої грошові зобовязання, незважаючи на переплату тіла кредиту, Позичальник не сплачує відсотки. 15.11.2015 року ОСОБА_3 направив Позичальнику листа з вимогою усунути в 60-денний термін допущені порушення у зобовязанні або достроково повернути кредитні кошти та сплатити нараховані відсотки та пеню, а тому посилання апелянта щодо неотримання нею банківських вимог щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором не відповідає дійсності (а.с. 142-143).

17 квітня 2018 року від ОСОБА_5 надійшло заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якій правонаступник позивача зазначив, що проаналізувавши доводи апеляційної скарги можна прийти до висновку, що апелянт умисно здійснює дії щодо уникнення цивільно-правової відповідальності за невиконання умов кредитного договору. Просив відхилити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті (а.с. 190-192).

В процесі розгляду справи представником апелянта заявлялось клопотання про забезпечення позову в задоволенні якого ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 травня 2018 року було відмовлено (а.с. 223-224, 239-241).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року до справи було залучено правонаступника позивача ОСОБА_5.

В судовому засіданні апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали. Правонаступник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення в справі суд першої інстанції виходив, що умови кредитного договору ОСОБА_2 належним чином виконані не були, а тому утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, суд першої інстанції, враховуючи посилання відповідача задовольнив позовні вимоги частково та стягнув лише частину грошової суми від заявленою з врахуванням посилання відповідача на застосування строків позовної давності, при цьому, суд зазначив, що з боку Банку умови договору в частині зміни строку повернення кредиту у повному обсязі були змінені 15 липня 2015року шляхом направлення на адресу ОСОБА_2 вимоги про дострокове виконання зобовязання.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 06 квітня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступник ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 014/0075/74/49861 відповідно до якого позивальниця отримала кредитні грошові кошти у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в розмірі 56 000,00 дол. США зі сплатою 12,00% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії кредиту з 06 квітня 2006 року по 06 квітня 2026 року. Погашення кредиту здійснюється згідно Графіку кредиту ануїтентними платежами (платіж, що включає повний платіж за відсотками, які нараховуються на залишок поточної заборгованості за кредитом, та частину основного боргу, який розраховується таким чином, щоб всі щомісячні ануїтентні платежі при фіксованій процентній ставці були рівними на весь період дії кредитного договору). У заставу, за вказаним договором, передається нежиле приміщення офісу, загальною площею 47,8 кв.м. в м. Одеса, по проспекту Добровольського, буд. 92. Відповідно до п. 6.5. Кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції та інші витрати, у випадках невиконання Позичальником умов цього Договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав Позичальника, включаючи забезпечення за цим Договором за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення Позичальника рекомендованим листом (а.с. 18-20).

В звязку із невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з позичальника на його користь в якості погашення заборгованості за кредитом грошову суму в загальному розмірі 14 275,01 доларів США та надав до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/0075/74/49861 з якого вбачається, що позичальник до 27.01.2009 року здійснював погашення заборгованості. Після 27.01.2009 року погашення заборгованості ані по тілу кредиту, ані по встановленим договором відсоткам не відбувалося (а.с. 6-9). Отже, у ОСОБА_2 виникла заборгованість по кредиту № 014/0075/74/49861. Враховуючи вказані обставини справи апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції правильно застосовуючи положення ст.ст. 1054, 192, 533, 629, 626, 509, 526, 611, 610, 530, 631, 1050, 612 ЦК України дійшов висновку про відповідальність боржника внаслідок порушення зобовязання.

Окрім того апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що за умовами кредитного договору строк його дії закінчується 06.04.2026 року, при цьому п. 8.1. визначено, що договір діє до повного погашення кредитної заборгованості. Відповідно до п. 1.3. погашення кредиту здійснюється згідно Графіку кредиту ануїтентними платежами, а відповідно до вказаного графіку - щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, з метою часткового погашення кредиту. Відповідно до умов кредитного договору, а саме п. 10.4, до правовідносин, повязаних з укладанням та виконанням договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257, 259 ЦК України). Оцінюючи вказане в сукупності апеляційний суд звертає увагу на те, що оскільки погашення заборгованості, відповідно до визначеного графіку, здійснювалось рівними ануїтентними платежами, то строк позовної давності щодо кожного з них відраховується окремо. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за договором утворилась з 15.02.2009 року. Позивач звернувся до суду з позовом 15.10.2015 року. Отже, застосовуючи правила строку позовної давності, позичальник повинен погасити заборгованість за кредитом починаючи з 15.10.2012 року по 15.10.2015 року. Тому, застосовуючи положення ст.ст. 254, 253, 256, 267, 257, 258, 252-255, 261 ЦК України, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з врахуванням строку позовної давності.

Разом з тим, погоджуючись з висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд зазначає таке.

Апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо направлення рекомендованим повідомленням листа щодо дострокового стягнення заборгованості. Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться листи-вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 від 15.07.2015 року № 114-0000/15.39152, а також про виконання грошових зобовязань за договором поруки ОСОБА_6М, (поручитель за кредитним договором щодо позовних вимог до якого було закрито провадження в даній цивільній справі) від 15.07.2015 року № 1144-0000/15.39155, справа знаходиться в судовому провадженні з 15.10.2015 року (звернення позивача до суду з позовом), однак, в процесі розгляду справи відповідач жодних дій щодо виконання вимоги позивача та дострокового погашення заборгованості не вчинив, що підтверджується матеріалами справи. За таких обставин вказаний довід апелянта відхиляється.

Щодо помилкового розрахунку заборгованості. Як вже вище зазначалося, позивачем разом з позовом було подано до суду розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором, з якого вбачається, що відповідач здійснював погашення заборгованості не відповідно до встановленого графіку (а.с. 21-25), а різними грошовими сумами в різні календарні дні. Останній платіж здійснено 27.01.2009 року. З 15.02.2009 року банк здійснював нарахування грошових коштів, які повинен сплачувати позичальник в якості погашення кредиту, який, однак, такого погашення з вказаної дати не здійснював, а тому утворилась заборгованість. В своїй скарзі апелянт, обґрунтовуючи доводи, наводить власний розрахунок заборгованості в контексті якого просить застосувати строк позовної давності. Однак, апеляційним судом даний розрахунок відхиляється, оскільки він ґрунтується на припущеннях та виконаний без врахування відповідних платежів, які сплачувались позичальником, та які враховувались банком. Тому доводи апелянта щодо неправильності розрахунків та застосування строків позовної давності апеляційним судом відхиляються.

Таким чином, оскільки наведені доводи апелянта не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_8

ОСОБА_9

Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

10.05.2018 року м. Одеса