ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1268/15-ц Номер провадження 22-ц/814/96/18Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю.Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 31 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Подільський районний у м. Полтаві Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про визнання шлюбу недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 31 травня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Подільський районний у м. Полтаві Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про визнання шлюбу недійсним, - задоволено.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований в Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 18.07.2014 року (актовий запис № 1) визнано недійсним з дня його державної реєстрації та анульовано актовий запис про реєстрацію даного шлюбу.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20.04.2015 року щодо заборони Першій державній нотаріальній конторі м. Полтави видавати свідоцтво про право на спадщину за законом та заповітом на спадок, що залишився після смерті ОСОБА_5, померлого 30.10.2014 року.

З рішенням суду першої інстанції не погодилася відповідач ОСОБА_2 оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій представником відповідача адвокатом ОСОБА_3 апеляційній скарзі відповідачка прохає скасувати зазначене рішення, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги послалася на те, що позивачкою неодноразово уточнювалися позовні вимоги, а з рішення суду не зрозуміло, яку саме позовну заяву задоволено.

Наданий позивачкою аудіозапис на підтвердження позовних вимог є фальшивим, а також судом безпідставно в рішенні не надано оцінку висновку первинної посмертної судово-психіатричної експертизи № 388.

Вважає необґрунтованою ухвалу суду від 17.11.2016 р. про призначення повторної судово-психіатричної експертизи, а також безпідставними дії суду щодо відхилення клопотання представника відповідача адвоката ОСОБА_3 про призначення повторної судової посмертної експертизи після допиту судового експерта, який склав висновок від 19.04.2017 р.

Вказує, що судом невірно застосовано ст. 40 СК України, оскільки вимога про фіктивність шлюбу не заявлялася позивачкою.

Посилаючись на консультативний висновок психіатра від 13.03.2014 р., суд у рішенні не зазначив, що ОСОБА_5 на момент огляду лікарем-психіатром знаходився після оперативного лікування на суглобі та перебував у Відділковій лікарні Південної залізниці.

Також на думку скаржника, суд належним чином не оцінив надані відповідачкою докази, зокрема покази свідків.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до суду апеляційної інстанції 08.11.2018 р., представник позивачки ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є обґрунтованим та законним.

У відзиві вказує, що позивачка скористалася наданим ч. 2 ст. 31 ЦПК України правом на уточнення позовних вимог, докази у вигляді аудиозапису є належними та допустимими, а визнання їх фальшивими положеннями ЦПК України не передбачено.

Крім цього, експертиза про призначення фонетичної експертизи відповідачем не заявлялася.

Судом першої інстанції було надано належну правову оцінку наданим у справі сторонами письмовим доказам та показам свідків, а також клопотанням щодо призначення експертиз, а позивачкою заявлялися вимоги про визнання шлюбу недійсним у тому числі з підстав, визначених ст. 40 СК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, що 18.07.2014 р. був зареєстрований шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у Ленінському відділі ДРАЦС реєстраційної служби Полтавського МУЮ, актовий запис № 136 (а.с. 128-129 т.1).

30.10.2014 р. ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 5 т. 1).

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_4 як дочка померлого (а.с. 6 т.1), а також дружина ОСОБА_2 (а.с. 128-129 т.1) звернулися до Першої Полтавської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. ОСОБА_7 відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_4

07.11.2014 р. відкрита спадкова справа після померлого ОСОБА_5

Вперше обґрунтовуючи позов про визнання шлюбу недійсним, ОСОБА_4 послалася на те, що відповідачка ОСОБА_2, укладаючи шлюб з ОСОБА_5, мала на меті забезпечити свою родину житлом за його рахунок та не мала на меті створювати з ним сімю.

У поданих у червні 2017 року уточненнях до позову вона послалася на те, що за висновком повторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 на момент подання заяв про реєстрацію шлюбу від 17.06.2014 р. та на момент реєстрації шлюбу 18.07.2014 р. не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тому не було вільної згоди з його боку на укладення шлюбу з відповідачкою.

З цих підстав просила визнати шлюб недійсним.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 43 СК України, розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, у разі його фіктивності (ст. 40 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 21, ч.2 ст. 28 СК України, розділу 2 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року та зареєстрованих за № 719/4940 (із змінами та доповненнями), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 23 СК України, кожна особа, яка досягла шлюбного віку, має право на шлюб. Ніхто не може змусити особу у примусовому порядку реалізовувати свої права.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб укладається шляхом вільної згоди і ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Першими об'єктивними обставинами, що свідчать про вільну згоду жінки та чоловіка укласти шлюб, є особиста явка до органу реєстрації актів сімейного стану з метою написання спільної заяви про намір укласти шлюб та зареєструвати його та особисте подання даної заяви (ст. 28 СК); обов'язкова присутність нареченого та нареченої в момент реєстрації їхнього шлюбу (ст. 34 СК).

Як зазначив суд першої інстанції у рішенні, під час судового засідання 28.05.2015 р., за клопотанням позивачки ОСОБА_4 були надані аудіозапис в електронному вигляді та його роздруківку із розмовами позивачки, відповідачки та її родичів. Так, у розмові з ОСОБА_4 ОСОБА_2, зокрема, пояснила: «Дорогая моя, какое же было создание семьи, если он одной ногой лежал в могиле … Роспись в ЗАГСе решает то, что я имею участие в этом жилье, я даром тоже не намерена была его досматривать…» ( а.с. 93-94 том 1). Дані пояснення були надані у вільній бесіді та записані позивачкою на планшет iPad Apple. Копію цифрового аудіозапису в електронному вигляді додано до матеріалів справи, а планшет продемонстровано позивачкою у судовому засіданні. Аудіозапис був виготовлений загальноприйнятим способом та наданий суду першої інстанції у доступному для відтворення та зберігання вигляді.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні 28.05.2015 р. пояснила суду, що даний аудіозапис був зроблений 05.11.2014 р. у квартирі померлого її батька за адресою АДРЕСА_2, на її власний планшет iPad Apple, тривалість розмови склала 01:54:46 та 00:57:53, а разом 02:52:33 год.

У судовому засіданні за клопотанням позивачки вказаний аудіозапис було відтворено. Разом з тим, на неодноразові виклики для його прослуховування та ідентифікації голосів відповідачка ОСОБА_2 та свідки з її боку до суду не зявилися.

У звязку з відсутністю зразків голосів вищевказаних осіб суд першої інстанції був позбавлений можливості вирішити питання про призначення фонетичної експертизи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01.06.2016 р. визнано аудиозапис, зроблений 05.11.2014 р. у квартирі померлого ОСОБА_5 за адресою: м. Полтава, просп.. Вавілова, 1/15, кВ. 277 на планшет iPAD Apple та представлений суду позивачем ОСОБА_4 загальною тривалістю розмови 02:52:33 речовим доказом (т. 2 а.с. 169-170).

Крім цього, згідно з медичною довідкою від 31.10.2014 р., причиною смерті ОСОБА_5 є хронічна недостатність мозкового кровообігу(а. с. 56 т. 1).

Відповідно до довідки Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру від 22.04.2016 р. (а. с. 142 т. 2), ОСОБА_5 на обліку не перебуває, одноразово оглядався на дому 12.04.2014 р., діагноз: дементний синдром неуточненого генезу з емоційно-вольовим порушеннями.

З історії хвороби №1185 Відділкової лікарні Південної залізниці вбачається, що 13.03.2014 р. ОСОБА_5 призначено консультацію психіатра, який при його огляді константував, що ОСОБА_5 на момент огляду продуктивному контакту недоступний.

Згідно з Актом судово-психіатричного експерта № 388 Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні від 16.09.2016 р. на підставі ухвали Ленінського райсуду м. Полтави від 05.07.2016 р., ОСОБА_5 станом на 17.06.2014 р. та 18.07.2014 р. виявляв ознаки розладу особистості і поведінки внаслідок церебрального атеросклерозу. Даний психічний розлад істотно впливав на здатність ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але не позбавляв його такої здатності при подачі заяви про державну реєстрацію шлюбу та при реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 (а.с. 2-18 т. 3).

Ухвалою суду першої інстанції від 17.11.2016 р. за клопотанням представника позивача по даній справі була призначена повторна судово-психіатрична експертиза з питань, чи страждав ОСОБА_5 на психічні захворювання на червень-липень 2014 р.; чи страждав він у вказаний період на психічні розлади, які істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; чи усвідомлював він у червні-липні 2014 р. значення своїх дій та чи міг керувати ними; чи страждав він на буд-який психічний розлад на момент подання заяви про державну реєстрацію шлюбу 14.06.2014 р. та реєстрацію шлюбу 18.07.2014 р.; чи був здатний за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент подання заяви про державну реєстрацію шлюбу 14.06.2014 р. та реєстрацію шлюбу 18.07.2014 р. Проведення експертизи доручено Київському міському центру судово-психіатричної експертизи (а.с. 81-82 т. 3).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта за №241 від 19.04.2017 р., ОСОБА_5 на період червня-липня страждав хронічним психічним розладом у вигляді судинного недоумства; за своїм психічним станом на період червня-липня 2014 р. не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними; на момент подання заяви про реєстрацію шлюбу 17.06.2014 р. та на момент реєстрації шлюбу 18.07.2014 р. він страждав на хронічний психічний розлад у вигляді судинного недоумства; за своїм психічним станом на момент подачі заяви про реєстрацію шлюбу 17.06.2014 р. та на момент реєстрації шлюбу 18.07.2014 р. не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними ( а.с. 154-162 том 3).

За клопотанням представника відповідача адвоката ОСОБА_3 у суді першої інстанції 27.03.2018 року експерт ОСОБА_8 надав розяснення та підтвердив наведені у дослідженні висновки.

Відповідно до ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

Згідно положень ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд першої інстанції надав вірну правову оцінку висновку повторної судово-психіатричної експертизи, який виконаний комісією експертів з трьох спеціалістів вищої кваліфікаційної категорії державного медичного закладу; узгоджується з показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які доводилися ОСОБА_5 сусідами, а також санітара Пятої міської лікарні ОСОБА_13 щодо поведінкових розладів ОСОБА_5, які мали місце влітку 2014 р., та покази яких відповідають змісту медичної документації на ОСОБА_5 з поліклініки та психоневрологічного диспансеру за період влітку 2014 р.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав висновок повторної судово-психіатричної експертизи належним та достатнім доказом на підтвердження психічного стану ОСОБА_5 на момент подання заяви про реєстрацію шлюбу 17.06.2014 р. та реєстрації шлюбу 18.07.2014 р.

Також районний суд надав правильну правову оцінку показам свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, які переважно є родичами відповідачки ОСОБА_2 та покази яких суперечать медичній документації й висновку експерта.

З урахуванням встановлених по справі обставин та на підставі аналізу правових норм, що регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений фіктивний шлюб без наміру створення сімї.

Крім цього, на час подачі заяви про шлюб 17.06.2014 р. та укладення шлюбу18.07.2014 р. з ОСОБА_2І ОСОБА_5 був недієздатним та не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, у звязку з чим суд першої інстанції обґрунтовано визнав укладений між ними шлюб недійсним.

Доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Посилання представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_19 в апеляційній скарзі на те, що наданий позивачкою аудіозапис розмови з відповідачкою є фальшивим, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. Клопотання про призначення експертизи щодо справжності аудіозапису стороною відповідача та її представником не заявлялося. На неодноразові виклики суду для прослуховування вказаного аудіозапису та ідентифікації зафіксованих на ньому голосів відповідачка ОСОБА_2 та свідки з її боку не зявилися, у звязку з чим та відсутністю зразків голосів вищевказаних осіб суд першої інстанції був позбавлений можливості вирішити питання про призначення фонетичної експертизи.

Акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 388 від 16.09.2016 р., складений експертом Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні, суперечить висновку повторної судово-психіатричної експертизи №241 від 19.04.2017 р., складеного експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, тому обґрунтовано не взятий до уваги суду першої інстанції як належний доказ.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального законодавства при вирішенні клопотання представника відповідача адвоката ОСОБА_3 про призначення повторної судової посмертної експертизи колегією суддів не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд невірно застосував положення ст. 40 СК України, оскільки позивач не ставила вимогу про фіктивність шлюбу, не відповідають дійсності, так як позивачкою ОСОБА_4 було заявлено позов про визнання шлюбу недійсним з підстав, визначених ст. 40 СК України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, відтак на увагу колегії суддів не заслуговують.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: Дряниця Ю.В.

ОСОБА_20