Ухвала

22 січня 2018 року

м. Київ

справа № 200/7261/13-ц

провадження № 61-1529 ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 рокута ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

Відповідно до пункту 14 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

До Верховного Суду 26 грудня 2017 року Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) подала касаційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 рокута ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року з пропуском двадцятиденного строку, установленого частиною 1 статті 325 ЦПК України 2004 року.

Як на підставу пропущення строку заявник посилається на те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду на адресу Казначействане надходила. Лише 18 грудня 2017 року, з моменту надходження від ОСОБА_1 повного тексту оскаржуваного судового рішення, Казначейство отримало можливість ознайомитися з його змістом.

Наведені в клопотанні підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки заявник не підтвердив їх належними доказами.

Крім того, заявник не зазначив, що перешкоджало йому звернутися до суду із касаційною скаргою у передбачений законом строк з урахуванням того, що апеляційну скаргу було подано саме Казначейством та оскаржувану ухвалу оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 5 грудня 2017 року.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною третьою статті 393 ЦПК України встановлено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки у порушення пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України заявником у касаційній скарзі не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України.

За таких обставин, відповідно до вимог частини четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати касаційну скаргу (у новій редакції), копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Розміри ставок судового збору визначено частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з даним позовом).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» з 01 січня 2012 року мінімальна заробітна плата становила 1 073 грн.

Враховуючи, що заявник не погоджується із судовими рішеннями у частині розгляду вимог немайнового характеру, за подання касаційної скарги має сплатити судовий збір у сумі 214 грн 60 коп. (107 грн 30 коп * 200%).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УДКСУ у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО: 820019, рахунок отримувача: 0007, ККДБ: 22030102.

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Разом з тим, у касаційній скарзі заявник просить відстрочити сплату судового збору або звільнити від його сплати за подання касаційної скарги, посилаючись на те, що Казначейство утримується за рахунок державного бюджету, є державним органом з відповідним обсягом фінансування та затвердженим кошторисом для фінансування. Кошторисні призначення для сплати судового збору на 2017 рік Державній казначейській службі України передбачені, але такі кошти розділені на 12 частин, асигнування на сплату судового збору відкриваються помісячно. Враховуючи кількість справ, що потребують оскарження при здійсненні функцій із захисту інтересів держави, Казначейство не має змоги своєчасно та в повному обсязі здійснити оплату судового збору.

У задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а також суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій статті 8 Закону України «Про судовий збір» та частині першій статті 136 ЦПК України, і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з цим, у статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. У зв'язку із цим обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати, що відповідає статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 136, 185, 390, 392, 393ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір»,

У Х В А Л И В

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 рокута ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року за клопотанням Державної казначейської служби України неповажними.

Відмовити у задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про відстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати до ухвалення судового рішення у справі судом касаційної інстанції.

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 22 лютого 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь