АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року м. Чернівці Справа № 720/949/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар: Костюк Л.С.,

позивач: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 08 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Вівчар Г.А., повний текст якого виготовлено 08 листопада 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість у розмірі 11 564,80 грн. за кредитним договором № б/н від 19 серпня 2013 року.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 08 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 11 564,81 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати як незаконне та ухвалити нове про залишення позову без задоволення. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом не встановлено та не з'ясовано: всіх складових заборгованості (пеня, комісія, штрафи); під який відсоток надавався кредит; номер кредитної картки та строк її дії, номер розрахункового рахунку відкритого на ім'я відповідача; строк дії анкети-заяви щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк»; строк дії витягу з умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк»; вид послуг отриманих відповідачем та розмір кредитного ліміту.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлювалися нормами ст.213 ЦПК України (в ред. 2004 року) та таким приписам воно в повному обсягу не відповідає, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушила взяті на себе зобов'язання відповідно до умов укладеного кредитного договору і зобов'язалася нести відповідальність перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за невиконання умов зазначеного договору.

Так, 09.08.2013 року ОСОБА_2 підписала Анкету-заяву на приєднання до Умови та Правила надання банківських послуг в «ПриватБанку» у якій висловила свою згоду, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта та Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг. У заяві зазначено про ознайомлення з вказаними Умовами і Правилами, а також Тарифами банка, які були надані їй у письмовому вигляді. До цієї Заяви додана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с.9-25).

Пунктами 2.1.1.2.1, 2.1.1.2.3 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що Банк видає Клієнту Картку, вид якою визначений в Пам'ятці Клієнта/Доводці про умови кредитування та Заяві, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Кредитний ліміт картки встановлюється за рішенням Банку.

Підписання цього Договору є прямою та беззаперечною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. (п. 2.1.1.2.4) (а.с.22-зворот).

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 на боргові зобов'язання за кредитом Банк нараховує відсотки у розмірах, встановлених Тарифами Банку із розрахунку 365/366 календарних днів на рік.

Про дію інших Умов та Правил відповідачем не доведено.

19.08.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було видано ОСОБА_1 зарплатну карту разом із кредитною картою, оскільки умовами договору на зарплатний проект передбачено, що до заробітної карти видається кредитна карта.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом вірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції 02.12.2014 року, ОСОБА_2 змінила прізвище на «ОСОБА_1» (а.с.66).

Згідно письмового розрахунку позивача станом на 23.04.2017 року у зв'язку з порушенням умов кредитного договору у відповідача виникла заборгованість у розмірі 11 564, 80 грн., що складається з: 2 624,86 грн. - тіло кредиту; 3 967,78 грн. - відсотки за користування кредитом; 3 945,26 грн. - пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 526,90 грн. (процентна складова) (а.с.7-8).

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання було укладено в письмовій формі кредитний договір. Тобто, уклавши на підставі вільного волевиявлення такий договір, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, що свідчить про виникнення між позичальником та Банком кредитних правовідносин.

При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про спростування відповідачем фактів підписання анкети-заяви, неотримання кредитної картки, використання коштів з кредитної картки, спростування наявної заборгованості по тілу кредиту, а навпаки підтверджується наявними в матеріалах справи анкетою-заявою, розрахунком заборгованості, фото-таблицею з карткою від 26.11.2013 року, фото-таблицею клієнта з продуктом (картою) від 24.12.2013 року.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 549 ЦК України передбачено обов'язок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту в сумі 2 624,86 грн. та відсотків за користування кредитом в сумі 3 697,78 грн. відповідно до наданого банком розрахунку є вірним, оскільки розрахунки ОСОБА_1 належними доказами не спростовані, а відсотки нараховані в межах періоду використання вставленого ліміту.

Про те, рішення суду щодо стягнення складових заборгованості у вигляді 3 945,26 грн. пені, штрафу 500 грн. (фіксована частина) та 526,90 грн. (процентна складова) суперечать закону.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Як вбачається з правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374 цс17, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Вказані вище правові позиції Верховного Суду України були обов'язковими для загальних судів під час розгляду справи судом першої інстанції.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вище норми законодавства України, які забороняють одночасне застосування одного виду цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення та, задовольняючи позов в повному обсязі, стягнув з ОСОБА_1 тіло кредиту, відсотки за користування кредитом, пеню, штраф: фіксована частина та процентна складова. При цьому, вказані вище пеня та штрафи нараховані банком за одне й те саме порушення - несвоєчасну сплату заборгованості за кредитом.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для одночасного застосування вказаних вище пені та штрафів, а тому задоволенню позовні вимоги відносно стягнення штрафу у фіксованому та процентному розмірі не підлягали.

Що стосується розміру пені, то колегія суддів дійшла висновку про невідповідність її заявленого розміру станом на 23.04.2017 року з наданим до позову розрахунку, зважаючи на наступне.

Із заявлених позовних вимог банк просив стягнути пеню в розмірі 3 945, 26 грн., однак як вбачається з розрахунку станом на 23.04.2017 року пеня за несвоєчасність сплати боргу почала нараховуватися з 01.02.2016 року та складає 1050 грн.

Заява про застосування строку позовної давності у відповідності до ст.258 ЦК України ОСОБА_1 не подавалась, а тому пеня підлягає стягненню за вказаний в розрахунку період.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Сума позову при зверненні ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду складала 11 564,80 грн., рішенням апеляційного суду стягнута з ОСОБА_1 сума зменшена до 7 372,64 грн., що складає 63,75% від суми пред'явлених вимог.

Тому з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 1020 грн.

Апелянт при подачі скарги сплатив 1 760 грн. за оскарження первинних вимог, які у відсотковому відношенні від задоволених судом першої інстанції та стягнутих судом апеляційної інстанції складають 36,25 % задоволених апеляційних майнових вимог, тому з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 638 грн.

Керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 08 листопада 2017 року в частині стягнення складових заборгованості у вигляді штрафу у фіксованому та процентному розмірі скасувати та у задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій на суму 1026,90 грн. відмовити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 08 листопада 2017 року в частині стягнення пені змінити, визначивши до стягнення пеню у розмірі 1050 грн.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 08 листопада 2017 року в частині стягнення тіла кредиту в сумі 2 624,86 грн. та відсотків за користування кредитом в сумі 3 697,78 грн. станом на 23.04.2017 року залишити без змін, остаточно визначивши до стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 7 372,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати, понесені в суді першої інстанції, у розмірі 1020 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 638 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.Н.Лисак

Судді : А.І. Владичан

В.Ф. Міцней