Справа № 477/1780/17
Провадження № 2/477/57/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

15 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених в судовому засіданні 23.01.2018 року вимог, просить встановити факт його перебування на утриманні спадкодавця ОСОБА_3, померлої 09 квітня 1997 року та визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 4,13 умовних кадастрових гектари, яка розташована в ЗАТ «Родіна» на території Пересадівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3.

В обґрунтування цих вимог вказував, що перебував на утриманні своєї бабусі ОСОБА_3 з вересня 1995 року по день її смерті 09.04.1997 року, через те, що в його родині було на той час троє дітей, та батьки не мали можливості забезпечити належні умови його утримання. Бабуся жила сама, в травні 1995 року помер її чоловік, а його (позивача) дід - ОСОБА_4, тому, через таке тяжке матеріальне становище його родини, бабуся забрала його до себе, опікувалася та утримувала його. На час смерті бабусі ОСОБА_3 йому виповнилося 9 років. Після її смерті залишилася спадщина у виді майнового права на земельну частку (пай), однак в оформленні даного права нотаріально він позбавлений можливості оскільки потребує встановлення факт його перебування на утриманні померлої, а також з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав та пояснив про вищевикладене. Підтвердив, що з вересня 1995 року по день смерті бабусі ОСОБА_3 проживав із нею та повністю перебував на її утриманні. Лише після досягнення повноліття став займатися оформленням його спадкових прав.

Допитана в судовому засіданні відповідно до положень ст. 92 ЦПК України представник позивача ОСОБА_2, у якості свідка, пояснила, що позивач є її сином, а ОСОБА_3 - матірю. Через скрутне матеріальне становище її сімї вихованням та утримання її сина ОСОБА_1 з 1995 року по день смерті займалася саме її мати ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що позивач є її рідним братом, а ОСОБА_3 бабусею. Брат з весни 1995 року проживав із бабусею ОСОБА_3 по день її смерті. Потім повернувся додому, а з 1999 року проживав із сестрою їх бабусі - ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_7 брат позивача, пояснив, що його брат ОСОБА_1 був ще у малому віці, коли його до себе проживати взяла їх бабуся ОСОБА_3, та із якою він проживав до її смерті. Після смерті бабусі він проживав із двоюрідною бабусею ОСОБА_6

Воскресенська селищна рада Вітовського району подала заяву, згідно якої, як орган місцевого самоврядування до складу якого увійшла Пересадівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, позовні вимоги ОСОБА_1 визнала в повному обсязі та просила про розгляд справи за відсутності їх представника.

Дослідивши письмові докази, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як слідує зі змісту ч.2 та ч. 3 ст. 293 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлено факт, що має юридичне значення, в тому числі перебування фізичної особи на утриманні, коли від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб та якщо законом не визначено іншого порядку для його встановлення.

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Необхідність встановлення вищевказаного факту позивач обґрунтовує залежністю від цього його права на спадкування після смерті ОСОБА_3.

За даними копії свідоцтва про смерть 1-ФП № 247690, ОСОБА_3 померла 09 квітня 1997 року, про що виконкомом Пересадівської сільської ради Жовтневого (нині Вітовського) району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 19 від 14.04.1997 року (а.с. 7).

Згідно довідки Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 23.01.2018 року № 152, ОСОБА_1 з 01 вересня 1995 року по 09 квітня 1997 року проживав зі спадкодавцем ОСОБА_3 в с.Пересадівка по вул. Бойка-Блохіна (колишня назва Кірова) в буд. №7.

За відомостями цієї ж сільської ради, ОСОБА_1 у звязку з його непрацездатністю за віком потребував стороннього догляду, та знаходився на утриманні у ОСОБА_3 з вересня 1995 року, яка виконувала всі обовязки, що необхідні для догляду за дитиною недієздатною за віком, а саме: піклувалася про його здоровя, купувала необхідні речі, продукти харчування. В цей період ОСОБА_1 відвідував Пересадівську ЗОШ.

За вказаного, суд вважає, що факт перебування ОСОБА_1 на утриманні спадкодавця ОСОБА_3 з вересня 1995 року по день смерті 09.04.1997 року, знайшов своє підтвердження.

За даними виконкому Пересадівської сільської ради від 06.09.2016 року, із ОСОБА_3 на час її смерті ніхто зареєстрований не був (а.с. 8).

Відповідно до відомостей Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 03.10.2017 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась (а.с. 21), тобто інші спадкоємці, які б прийняли спадщину відсутні, а тому право позивача на спадкування залежить від встановлення факту перебування його на утриманні спадкодавця.

Так, відповідно до ст. 531 ЦК Української РСР 1963 року, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства

За вищевказаного, а також враховуючи, що встановлення даного факту породжує для позивача юридичні наслідки, суд вважає вказані вимоги обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання права на вищевказану земельну частку (пай), то підстави звернення позивача до суду із цим позовом підтверджуються розясненням приватного нотаріуса Вітовського нотаріального округу Миколаївської області від 14.12.2017 року.

Окрім того, відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

В той же час, належність спадкодавцю ОСОБА_3 вищевказаного права на земельну частку (пай) підтверджується даними оглянутої в судовому засіданні Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по АТЗТ «Родіна», де за записами згідно черговості нумерації за № 6090 за вересень 1997 року значиться про наявність сертифікату на імя ОСОБА_3. В той же час, видача сертифікату ОСОБА_3 не здійснена через смерть власника даного сертифікату.

Копія даного сертифікату надана стороною позивача, та згідно якої, останній за серією та номером МК 0138590 видано на підставі розпорядження Жовтневої РДА від 31.07.1996 року № 408-р про право ОСОБА_3 на земельну частку (пай) розміром 4,13 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебуває у колективній власності акціонерного товариства закритого типу «Родіна» (а.с. 64).

Підстави видачі даного сертифікату також підтверджуються даними копії розпорядження Жовтневої РДА від 31.07.1996 року № 408-р та даних погодження проекту даного розпорядження «Про затвердження розрахунків вартості в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) членів акціонерного товариства колективних сільськогосподарських підприємств» (а.с. 48 -59).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі (п. 3.1) від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" наголосив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності.

Враховуючи наведене, приписи ст. 548 ЦК 1963 р., та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, що, відповідно до вимог ст.531, ст. 535 Цивільного кодексу 1963 р., позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця ОСОБА_3, та відповідно до 548 ЦК 1963 року його право на спадщину гарантовано державою, однак можливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку вичерпана, тому, на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає що цивільне право ОСОБА_1 підлягає захисту, шляхом визнання за ним права на вищевказані майнові права земельну частку (пай).

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, у неповнолітньому віці, у період з вересня 1995 року по 09 квітня 1997 року, на утриманні спадкодавця ОСОБА_3, померлої 09 квітня 1997 року.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 09 квітня 1997 року, право на земельну частку (пай), належне спадкодавцю відповідно до сертифікату серії МК № 0138590 від 21 лютого 1997 року, виданого на імя ОСОБА_3 згідно розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 408-р від 31 липня 1996 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 24 січня 2018 року.

Суддя Л.М. Семенова