Провадження № 2/712/224/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді - Романенко В.А.
при секретарі - Таран А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Група ТАС» до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, -
Приватне акціонерне товариство «Страхова Група ТАС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, посилаючись на те, що 27 листопада 2016 року о 11 год. 37 хв. в м. Києві вул. Волинська 34/1, водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом - автомобілем «DAF TE 95 XF » д.н.з. НОМЕР_5, не дотримався безпечної швидкості та не розрахував безпечного інтервалу, внаслідок чого порушив п. 13.1 правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_6, власник якого ОСОБА_3. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічні пошкодження.
Вина відповідача встановлена та не підлягає доказуванню.
В результаті протиправних дій відповідача транспортний засіб - автомобіль «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_6 отримав технічні пошкодження.
З огляду на умови страхування та вимоги чинного законодавства України, зазначене вище ДТП було визнано позивачем страховим випадком, про що було складено страховий Акт № 1835Р/01/17 від 25 січня 2017 року та проведено розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати потерпілому.
У зв'язку з тим, що відповідач у встановлений законом термін не надав позивачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду і не надав документального підтвердження неможливості виконання такого обов'язку, у позивача, після виплати страхового відшкодування на користь потерпілого, виникло право регресу до відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.
У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 листопада 2016 року о 11 год. 37 хв. в м. Києві, вул. Волинська 34/1, водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом - автомобілем «DAF TE 95 XF » д.н.з. НОМЕР_5, не дотримався безпечної швидкості та не розрахував безпечного інтервалу, внаслідок чого порушив п. 13.1 правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_6, власник якого ОСОБА_3. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічні пошкодження.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 роз'яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Таким чином, як вбачається із аналізу наведеної норми права, суб'єктами відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки може бути власник цього джерела, володілець, тобто особа яка фактично утримує у себе це джерело, а також особа, яка без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

В результаті протиправних дій відповідача транспортний засіб - автомобіль «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_6 отримав технічні пошкодження.

14 грудня 2016 року водій транспортного засобу - автомобіль «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_6 звернувся із заявою № 01-16/61589 від 14 грудня 2016 року до AT «СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування.

З огляду на умови страхування та вимоги чинного законодавства України, зазначене вище ДТП було визнано позивачем страховим випадком, про що було складено страховий Акт № 1835Р/01/17 від 25 січня 2017 року та проведено розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати потерпілому.

Відповідно до страхового Акту № 1835Р/01/17 від 25 січня 2017 року та розрахунку страхового відшкодування визначено, що потерпілому підлягає до виплат страхове відшкодування у розмірі 23490,23 грн..

Позивач у відповідності до ст. 25 Закону України «Про страхування», ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатив страхове відшкодування потерпілому в розмірі 23490,23 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонт», пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Частина 1 ст. 1191 ЦК України передбачає, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до абз. «г» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Згідно п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він мас підтвердити це документально.

У зв'язку з тим, що відповідач у встановлений законом термін не надав позивачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду і не надав документального підтвердження неможливості виконання такого обов'язку, у позивача, після виплати страхового відшкодування на користь потерпілого, виникло право регресу до відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, а саме стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Страхова Група «ТАС» в порядку регресу виплачене страхове відшкодування у розмірі 23490,23 грн.

При подачі позовної заяви позивач сплатив судовий збір, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь приватного акціонерного товариства «Страхова Група ТАС» судовий збір в розмірі 1600 грн.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 82, 141, 244, 259, 265, 268 280-282, 284 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова Група ТАС» до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_4, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (03062, м. Київ, пр. Перемоги, 65, Код , р/р: 2586 в Столичній філії ПАТ «КБ ПриватБанк», МФО 380269) в порядку регресу виплачене страхове відшкодування у розмірі 23490,23 грн., судовий збір в сумі 1600 грн., а всього 25090,23 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий: