Справа № 523/4260/18
Провадження №2/523/2887/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2018 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого - судді Сувертак І.В. ,

за участю секретаря Круглікова О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду №5, в м. Одесі цивільну справу за позовом -

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди на неконтрольовану владою територію України (зону АТО) неповнолітньої дитини без згоди та супроводу другого з батьків (батька) до досягнення дитиною повноліття -

Установив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом вказуючи, що внаслідок проведення бойових дій на неконтрольованій органами державної влади території України - частини Донецької області, позивач, ОСОБА_1, була вимушена виїхати з місця свого постійного проживання (АДРЕСА_2) до м. Одеси. Унаслідок цього факту, набула статусу внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси від 13.11.2017р., №.

Разом з позивачем проживає її малолітній син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком цього сина є колишній чоловік позивача - ОСОБА_2, який разом з позивачем та сином не проживає вже близько шести років. Відповідно до відмітки у паспорті ОСОБА_1 на сторінці «сімейний стан» зазначається, що шлюб з ОСОБА_2 було розірвано на підставі рішення Єнакієвського міського суду №0517/5171 від 12.06.2012 р., що набуло чинності 22.06.2012 р.

У зв'язку з тим, що м. Єнакієве Донецької області є непідконтрольною територією Українській владі, позивач має дотримуватися встановленого режиму пропуску на дану територію. Позивач посилається на те, що в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

Позивач вказує на те, що їй необхідно дозвіл від батька дитини ,на багаторазові тимчасові виїзди на тимчасово неконтрольовану владою територію України (зону АТО), у супроводі матері неповнолітнього сина до досягнення сином 16-ти років, для відпочинку.

Позивач також зазначає, що вона намагалась зв,ячатись з відповідачем у будь-який спосіб, для того щоб він надав свою згоду на в,їзд/виїзд до зони АТО , це : відповідь від 08 лютого 2018 року за вих. № 2/ч-26 листом Управління карного розшуку ГУ НП в Одеській області було про встановлення місця проживання відповідача в м.Єнакієво Донецької області, повернення ПАТ «Укрпошта» листів на адресу відповідача з відміткою пошти «не обслуговується», через електрону пошту мережи інтернет. Позивач вважає, що відповідач не бажає докласти зусиль для надання необхідного їй дозволу.

Ухвалою суду від 02 травня 2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі та ухвалою суду від 13 червня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд по суті позову ОСОБА_1

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Позивач ОСОБА_1 не з,явилась в судові засідання, для підтримки своїх позовних вимог і наданні особистих пояснень, причини неявки суду не повідомлено, зі слів представника позивача , ОСОБА_1 працює, але неофіційно і не могла прийти в судові засідання, будь-яких документів на підтвердження поважності неявки в судове засідання з боку позивачки, стороною позивача не надано.

Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Суворовського районного суду м. Одеси. Як вбачається з матеріалів справи, в яких це зазначено позивачем, та представником позивача відповідач знаходиться на тимчасово неконтрольованій території України в Донецькій області в м. Єнаківєво.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та пояснення на позов не надав.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

З'ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до свого колишнього чоловіка- ОСОБА_2, з вимогами про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди на тимчасово неконтрольовану владою територію України (зону АТО), у супроводі матері їх неповнолітнього сина ОСОБА_3, 2010 року народження, без дозволу батька, для відпочинку дитини. Позивачка з сином ОСОБА_3 набули статусу внутрішньо переміщених осіб (л.с.8.9), що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси від 13.11.2017р., № та від 09 листопада 2017р..№.

Шлюб між сторонами розірвано, що вбачається з відмітки у паспорті ОСОБА_1 на сторінці «сімейний стан» , де вказано , що шлюб з ОСОБА_2 було розірвано на підставі рішення Єнакієвського міського суду №0517/5171 від 12.06.2012 р., що набуло чинності 22.06.2012 р.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є зареєстрованим в АДРЕСА_2, що написав сам позивач в своєму позові.

Оскільки м. Єнакієве Донецької області є тимчасово непідконтрольною територією Українській владі, а позивачу з сином необхідно в,їзжати та виїзжати на дану територію , але в,їзд неповнолітнього сина здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, тому ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом для отримання дозволу , згідно судового рішення, без згоди батька ,на багаторазові тимчасові виїзди на тимчасово неконтрольовану владою територію України (зону АТО), у супроводі матері неповнолітнього сина до досягнення сином 16-ти років, для відпочинку.

Позивачка в своєму позові посилається на те, що виїзд її сина ОСОБА_3 в зону антитерористичної операції здійснюється з метою відпочинку, представник позивача в судовому засіданні також посилається на необхідність відпочинку сина позивачки на даній території, зустрічі з бабусями та дідусями і родичами та друзями.

Однак, сторона позивача не навела доказів того яким чином неповнолітній ОСОБА_3 буде здійснювати відпочинок на цій території, не зазначили повні дані бабусь і дідусів, інших родичів і друзів, їх адреси. Позивачка також не вказала і її представник не пояснив, який саме відпочинок: чи дитячій табір, санаторій та будинок відпочинку разом з родичами чи батьками, не вказано повну і точну адресу куди виїзджає дитина і де дитина буде проживати, якій проміжок часу, якій взагалі термін находження дитини на цій території.

Крім того, діючим законодавством не передбачено, що неповнолітня дитина може виїзджати без дозволу будь-кого з батьків багаторазово на протязі 8-ми років, до виконання 16-ти років, на непідконтрольну територію (зону АТО).

Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII. Зазначені правила затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 п.3п.4.

Пунктом 2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п.5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідно до норм ст..313 ЦК України : «ч.1 Фізична особа має право на свободу пересування. Ч.2 Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування.»

Стаття 3 ЦК України встановлює загальні засади цивільного законодавства , а саме : неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом ; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом ; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Стаття 13 ЦК України передбачає , що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція ; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов,язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки встановлені законом..

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Позивачка не довела, що відповідач порушив її права та права свого сина, не представила суду відмови державних органів щодо відмови у перетинанні лінії розмежування підконтрольної та непідконтрольної території України неповнолітньому ОСОБА_3 без згоди батька ОСОБА_2.

Відповідно до норм статті 5 ЦПК України : « Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.»

Стаття 12 ЦПК України вказує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов,язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрованим чи знятим з реєстрації по місту Одесі та Одеській області не значиться, згідно довідки Відділу АДР ГУ ДМС України в Одеській області (л.с.28), та згідно позову і листа Головного Управління НП в Одеській області проживає в м.Єнакієво Донецької області (зона АТО (л.с.12)), тому реалізувати свої права і обов.язки, в рамках розгляду даної цивільної справи , для нього складним і навіть неможливим. Відповідно принцип змагальності сторін, в даному випадку, не діє.

Відповідно до встановлених норм статті 89 ЦПК України : «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об.єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів»

З урахуванням наведеного, суд вважає позов необґрунтованим, недоведеним, безпідставним, таким що не підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 4,5,6,7,11-13,17-18,89,109,131-133,137, 211, 223, 259, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, ст.ст.1,3,11-16 ,19 ЦК України, суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації : АДРЕСА_2; фактичні місця проживання : АДРЕСА_1 , згідно довідки від 13 листопада 2017 року за № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та квартира АДРЕСА_3, згідно договору оренди від 23 листопада 2017 року, наймодавець ОСОБА_5) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації і мешкання АДРЕСА_2) про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди на тимчасово неконтрольовану владою територію України (зону АТО), у супроводі матері ОСОБА_1, неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( згідно довідки від 09 листопада 2017 року за № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - фактичні місця проживання : АДРЕСА_1 ) , без згоди та супроводу другого з батьків - батька ОСОБА_2, з метою відпочинку, строком на вісім років, до 2026 року, до досягнення дитиною 16-річного віку - залишити без задоволення повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складно повне рішення.

Складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів (ч.6ст259 ЦПК України).

Суддя