Провадження № 2/760/2671/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.М.

представника позивача- ОСОБА_6

представника відповідача 1 - Осипенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Приватного акціонерного товариства « Українська охоронно- страхова компанія», 3-і особи: ОСОБА_3, Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з:

-Департамету патрульної поліції Національної поліції України 65 957, 40 гр. матеріальної шкоди, 1 000, 00 гр. - вартості проведення авто товарознавчого дослідження, 1 000, 00 гр. франшизи за договором, а також 10 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди;

-ПрАТ «Українська охоронно - страхова компанія» 50 000, 00 гр. матеріальної шкоди.

Посилається в позові на те, що 14 листопада 2015 року на перехресті вул. Горького (Антоновича) та вул. Любченка у м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «Тойота Пріус», д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3, та мотоцикла НОМЕР_1 під його керуванням.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Виходячи з того, що ОСОБА_3 на момент ДТП проходив службу в Управлінні патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції , відповідно до ст. 1172 ЦК України шкода має бути відшкодована його роботодавцем.

В той же час, цивільно - правова відповідальність власників наземних транспортних засобів службового автомобіля марки «Тойота Пріус» , д.н.з. НОМЕР_4 застрахована на підставі Договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності №АІ/8204933 у ПрАТ «Українська охоронно - страхова компанія».

Відповідно до висновку № 185/16 від 21 березня 2016 року розмір матеріального збитку, спричиненого йому, склав 115 957, 40 гр., ліміт відповідальності за умовами договору становить 50 000, 00 гр.

Виходячи з того, що відповідачі відмовилися добровільно відшкодувати завдану йому шкоду, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в судовому засіданні проти позову заперечував.

Представник відповідача - ПрАТ «Українська охоронно - страхова компанія» в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Подав до суду письмові заперечення, посилаючись на те, що повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду позивачем було подано протягом трьох робочих днів, як того вимагає закон, а було подано через дев'ять місяців, а саме: 13 липня 2016 року, у зв'язку з чим ПрАТ «УОСК» не мало можливості дізнатися про настання ДТП, оскільки повідомлення від іншого учасника про настання ДТП не надходило.

Також зазначив, що 25 липня 2016 року позивачем була подана заява про виплату страхового відшкодування, однак до неї не додано жодного документу, визначеного ст. 35.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання неодноразово не з'являвся, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Виходячи з цього,суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Представник третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві в судове засідання не з'явився.

Подав письмові пояснення, в яких зазначив, що ГУ ДКСУ в м. Києві не є учасником спірних відносин відповідно до своїх функціональних обов'язків, не володіє будь - якими фактичними даними, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги або заперечення проти вимог та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виконуючи свої повноваження, ГУ ДКСУ в м. Києві не порушувало прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода,завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної особи, а також шкода,завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі/право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо/володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Встановлено, що 14 листопада 2015 року на перехресті вул. Горького (Антоновича) та вул. Любченка у м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «Тойота Пріус», д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням патрульного поліцейського Управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_3, та мотоцикла НОМЕР_1, під керуванням позивача.

Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що водій ОСОБА_3 проходив службу в Управлінні патрульної поліції в м. Києві і в момент ДТП перебував на службі.

Встановлено також, що 25 травня 2015 року між Управлінням ДАІ УМВС України в Миколаївській обл. та ПрАТ «Українська охоронно - страхова компанія» був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8204933 з лімітом відповідальності 50 000, 00 гр. та франшизою в розмірі 1000, 00 гр.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що забезпечений транспортний засіб за даним договором - автомобіль «Тойота Пріус», д.н.з. НОМЕР_4, яким у момент ДТП керував поліцейський, був на той час закріплений за Управлінням ДАІ УМВС України в Миколаївській обл.

На даний час автомобіль закріплений за Департаментом патрульної поліції, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

/ а.с. 7; 34 - 35; 72 /

Згідно з ч.ч. 4,6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК.

Такими чином, вина 3-ї особи ОСОБА_3 в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Відповідно до висновку судового експерта № 185/16 від 21 березня 2016 року, наданого на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику «Suzuki DL 650 F V- Storm», д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 14 листопада 2015 року, становить 115 957, 40 гр.

Ухвалою суду від 03 березня 2017 року в справі була призначена судова автотоварознавча експертиза, провадження якої було доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку експерта № 7030/17-54 від 19 червня 2017 року ринкова вартість мотоцикла марки «Suzuki DL 650 F V- Storm», д.н.з. НОМЕР_5 на момент ДТП, тобто 14 листопада 2015 року, становить 109 289, 97 гр.

Вартість відновлювальних робіт, замінених деталей, агрегатів та вузлів, а також матеріалів, необхідних для відновлення мотоцикла, становить 145 746, 20 гр. без урахування коефіцієнту фізичного зносу та 107 641, 11 гр. -з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу;

Матеріальний збиток, завданий власнику мотоцикла внаслідок його пошкодження при ДТП, дорівнює його ринковій вартості на момент ДТП в неушкодженому стані, та складає 109 289, 97 гр.

/ а.с. 8 - 11; 175-199 /

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Так, позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції УПП у м. Києві з заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, на що останній листом від 23 червня 2016 року №Л-4321/41/11/02-2016 повідомив позивача, що цивільно - правові відносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, а тому позивачу необхідно звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

13 липня 2016 року позивач звернувся до ПрАТ «УОСК» з заявою - повідомленням про настання страхового випадку та просив відшкодувати матеріальний збиток, завданий йому внаслідок ДТП, розміром 115 957, 40 гр., з яких за лімітом відповідальності страховик має відшкодувати 50 000, 00 гр.

25 липня 2016 року позивач звернувся до ПрАТ «УОСК» з заявою про виплату страхового відшкодування .

Станом на день розгляду справи відповідачами шкода, завдана майну позивача, не відшкодована.

/а. с. 12; 72/

Статтями 1 та 5 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні.

Таким чином, відповідно до наведених положень чинного законодавства, у випадку укладення між страховою організацією та юридичними або фізичними особами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором, є страховик (страхова організація).

З точки зору закону страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах, визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 6 зазначеного Закону визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву та інші документи, передбачені п. 35.2 ст. 35 Закону.

У заяві, зокрема, мають міститися: розмір шкоди, обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу та докази, що підтверджують її, відповідно до законодавства.

Статтею 12 даного Закону встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердила, що повідомлення про настання страхового випадку та заява про виплату страхового відшкодування нею були подані в липні 2016 року, посилаючись на те, що позивачу не було відомо про наявність Поліса, оскільки така інформація була відсутні в Централізованій базі МТСБУ.

Саме в зв»язку з цим позивач звертався до МТСБУ про виплату страхового відшкодування.

Лише листом від 16 червня 2016 року позивачу було повідомлено про його наявність.

При зверненні до страхової компанії вона просила повідомити, які документи необхідні для виплати страхового відшкодування, однак відповіді не отримала, що змусило її звернутися до суду.

Це підтверджується наданими документами, з яких убачається, що позивач звертався до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування, яким було проведено авто товарознавче дослідження і лише в черні 2016 року було повідомлено про наявність Полісу.

/ а.с. 39 - 42; 117 - 151 /

Як зазначено вище, ліміт відповідальності страховика за Договором обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8204933, укладеним 25 травня 2015 року між Управлінням ДАІ УМВС України в Миколаївській обл. та ПрАТ «Українська охоронно - страхова компанія» складає 50 000, 00 гр., франшиза складає 1000, 00 гр.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення з ПрАТ «Українська охоронно - страхова компанія» на користь позивача 49 000, 00 страхового відшкодування.

Як зазначено в висновку експерта № 7030/17-54 від 19 червня 2017 року матеріальний збиток, завданий позивачу, складає 109 289, 97 гр.

Виходячи з цього, з відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача підлягає стягненню 60 289, 97 гр. матеріальної шкоди / 59 289.97 + 1 000.00 франшизи = 60 289, 97 гр./.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.5 даної постанови Пленуму обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України № 6-108 цс13 та інших за нормами ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Виходячи з викладеного вище, обставин порушення прав позивача, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його користь 5 000,00гр. в відшкодування моральної шкоди.

При вирішенні спору в частині розміру відшкодування суд не знаходить підстав для врахування наданого до суду висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 21 березня 2016 року, наданого за замовленням позивача, виходячи з наступного.

Представник відповідача в судовому засіданні спростовував приведені в ньому висновки і саме за його клопотанням була призначена судова автотоварознавча експертиза.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Враховуючи, що як висновок від 21 березня 2016 року,так і висновок експертизи були надані однією особою - судовим експертом Ковалем І.М., при цьому при проведенні експертизи судовий експерт був попереджений про кримінальну відповідальність, враховуючи вимоги ст.110 ЦПК України, суд вважає за необхідне при вирішенні спору керуватися саме висновком експертизи.

Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача - ПрАТ «УОСК», викладені в письмових поясненнях до суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Таким чином, обов'язок звернення до страхової компанії з заявою про настання дорожньо - транспортної пригоди покладається на особу, транспортний засіб якої забезпечено в даній страховій компанії.

Відповідно до ст. 35.1. Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктом 35.2. Закону визначено, які документи додаються до заяви.

Встановлено, що позивач звернувся до відповідача ПрАт «УОСК» з заявою про настання ДТП 13 липня 2016 року, а з заявою про виплату страхового відшкодування 25 липня 2016 року.

Таким чином, враховуючи строки отримання позивачем інформації про наявність Полісу, який давав йому право на звернення до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, суд вважає, що встановлений законодавством 30-денний строк для такого звернення позивачем пропущено не було.

Крім того, суд зважає на те, що статтею 35.3. закону встановлено, що особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов'язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов'язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

З огляду на наведені норми, представник ПрАТ «УОСК» був зобов'язаний надати позивачу допомогу при складанні заяви про виплату страхового відшкодування, а у випадку неправильності складеної заяви роз'яснити позивачу, які саме недоліки вона містить.

Таким чином, посилання на те, що позивачем було надано не всі визначені законом документи до заяви про виплату страхового відшкодування не заслуговують на увагу, оскільки законом встановлений чіткий обов'язок відповідача надати допомогу заявнику під час складення заяви.

Крім того, відповідно до п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Представник відповідача зазначив, що пошкоджений транспортний засіб має певну цінність, а тому має бути переданий Департаменту після відшкодування завданої шкоди.

Представник позивача проти передачі транспортного засобу після відшкодування шкоди не заперечував.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача понесені ним витрати, пов»язані зі зверненням до суду, а саме: витрат на провведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 000, 00 гр., а судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 14, 15, 16, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1191, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 110, 133, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно- страхова компанія» на користь ОСОБА_2 49 000, 00 гр. страхового відшкодування та 490, 00 гр. судового збору.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 60 289, 97 гр. матеріальної шкоди, 5 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди та 2 652, 90 гр. судових витрат.

В решті позову відмовити.

Зобов»язати ОСОБА_2 після відшкодування завданої шкоди передати Департаменту патрульної поліції Національної поліції України пошкоджений мотоцикл НОМЕР_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шереметьєва