Справа №583/2393/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Сидоренко Р. В.
Номер провадження 22-ц/788/43/18 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2017 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «САД» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом ПрАТ «САД» просило суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 35384,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 працював у ПрАТ «САД» на посаді водія автотранспортних засобів з 17 січня 2014 року. 29 березня 2015 року близько 16 год. 15 хв. на автодорозі «Суми-Полтава» трапилося зіткнення автомобіля «Mercedes Benz 814», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, що перебував в оренді ПрАТ «САД», з автомобілем «ВАЗ-2104», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 У результаті дорожньо-транспортної пригоди від отриманих тілесних ушкоджень на місці події загинув пасажир «ВАЗ-2104» - ОСОБА_6 Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 23 червня 2016 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. ОСОБА_3 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 06 жовтня 2016 року вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 23 червня 2016 року скасовано в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2017 року, стягнуто на користь ОСОБА_7 з ПрАТ «САД» 50000,00 грн. в рахунок моральної шкоди. На виконання виконавчого листа, виданого на підставі зазначеного рішення суду, ПрАТ «САД» сплатило ОСОБА_7 моральну шкоду. Відповідно до страхового полісу №АІ/2558147 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у період з 24 січня 2015 року до 23 січня 2016 року цивільно-правова відповідальність ПрАТ «САД» за транспортний засіб «Mercedes Benz 814», реєстраційний номер НОМЕР_1, був застрахований в ПрАТ СК «Провідна» з лімітом відповідальності 100000,00 грн. на одного потерпілого. ПрАТ СК «Провідна» було сплачено ПрАТ «САД» 14616,00 грн. компенсації витрат на виплату моральної шкоди ОСОБА_7 згідно договору «АІ/2558147/1911/15 в розмірі передбаченому ст. 27 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Листом від 29 червня 2017 року за вих. №0629-1 ПрАТ «САД» звернулося до ОСОБА_3 з пропозицією сплатити 35384,00 грн. у добровільному порядку, однак відповіді на даний лист не отримано, що і стало підставою звернення до суду із позовом.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2017 року позовні вимоги ПрАТ «САД» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «САД» в порядку регресу шкоду в розмірі 35384 грн. та судовий збір у розмірі 1600 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи скарги мотивує тим, що між ПрАТ СК «Провідна» та ПрАТ «САД» було укладено договір страхування, проте страхову компанію не було залучено в якості співвідповідача до участі у справі. Вказує, що нормами ст. 130 КЗпП України передбачено матеріальну відповідальність працівника за шкоду завдану підприємству, проте позивач звертаючись до суду з позовом просив стягнути моральну, а не матеріальну шкоду.

Представник відповідача доводи скарги підтримав та просив задовольнити.

Представник позивача проти скарги заперечив та просив рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПрАТ «САД», суд першої інстанції виходив з доведеності та наявності правових підстав для стягнення шкоди в порядку регресу з винної особи - ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно наказу (розпорядження) №С/К-0117-2 від 17 січня 2014 року ОСОБА_3 прийнято на роботу в ПрАТ «САД» на посаду «водія автотранспортних засобів, робітником».

Відповідно до договору оренди транспортного засобу від 18 квітня 2012 року ПрАТ «САД» надано в оренду автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 814D», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно полісу №АІ/2558147 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно - правова відповідальність ПрАТ «САД» відносно вищевказаного транспортного засобу у період з 24 січня 2015 року до 23 січня 2016 року була застрахована в ПрАТ СК «Провідна».

29 березня 2015 року на автодорозі «Суми- Полтава» сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті чого відбулося зіткнення автомобіля «Mercedes Benz 814», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, що перебував в оренді ПрАТ «САД», з автомобілем «ВАЗ-2104», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, від отриманих тілесних ушкоджень на місці події загинув пасажир «ВАЗ-2104» - ОСОБА_6

Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 23 червня 2016 року по справі №588/1517/15-к, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України і призначено за цим законом йому покарання у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, з покладенням на ОСОБА_3 обов'язків передбачених ст. 76 КК України. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «САД» на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. та шкоду, заподіяну смертю чоловіка по 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 листопада 2015 року та довічно.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 06 жовтня 2016 року вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 23 червня 2016 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 та ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 30 червня 2016 року про виправлення описки в резолютивній частині вироку суду щодо цивільного позову ОСОБА_8 - скасовано і провадження в цій частині направлено на новий судовий розгляду до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2017 року, стягнуто на користь ОСОБА_7 з ПрАТ «САД» 50 000,00 грн. в рахунок моральної шкоди.

На виконання зазначеного рішення суду 20 квітня 2017 року Тростянецьким районним судом Сумської області видано виконавчий лист.

Як вбачається з платіжного доручення №1207 від 25 квітня 2017 року, ПрАТ «САД» на виконання виконавчого листа Тростянецького районного суду Сумської області по справі №588/1247/16-ц ОСОБА_7 сплачено моральну шкоду в сумі 50000,00 грн..

Із виписки/особового рахунку з 08 червня 2017 року по 08 червня 2017 року ПрАТ «СК «Провідна» сплатило ПрАТ «САД» 14616,00 грн. компенсації витрат на виплату моральної шкоди ОСОБА_7

29 червня 2017 року ПрАТ «САД» на адресу ОСОБА_3 направило листа, яким запропоновано ОСОБА_3 сплатити ПрАТ «САД» кошти, що були сплачені ними на користь ОСОБА_7, за мінусом відшкодованих страховою компанією, в сумі 35384,00 грн. у добровільному порядку в порядку регресу.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (тобто розмір відшкодування визначається законом, який регулює трудові правовідносини).

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим; регрес застосовується після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється трирічний строк на пред'явлення регресного позову (ст. 257, ч.6 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Разом із цим, за змістом ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Згідно матеріалів справи та установлених в ній обставин, відповідач, на момент настання страхового випадку (на день вчинення ДТП, за наслідками якого його визнано винуватим у порушенні Правил дорожнього руху і завданні тілесних ушкоджень потерпілому), перебував у трудових відносинах з ПрАТ «САД», і останній на підстави рішення суду, як володілець джерела підвищеної небезпеки у виді транспортного засобу «Mercedes Benz 814», реєстраційний номер НОМЕР_1, відшкодував потерпілій ОСОБА_7 розмір моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_6 Унаслідок такого відшкодування, з урахуванням окремої сплати ПрАТ «СК «Провідна» позивачу частини компенсації витрат на відшкодування моральної шкоди в розмірі 14616,00 грн., у позивача на законній підставі виникло право вимоги на відшкодування частини раніше сплаченої суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 35384,00 грн.

Такий спосіб захисту права позивача на відшкодування сплачених ним коштів ґрунтується на нормах ч.1 ст. 1191 ЦК України, п. 3 ч.1 ст. 134 КЗпП України, його реалізація проведена в межах загального строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про незалучення місцевим судом в якості співвідповідача ПрАТ СК «Провідна» не заслуговують на увагу та не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки правова конструкція по відшкодуванню шкоди в порядку регресу (ч.1 ст.1191 ЦК України) передбачає лише наявність двох суб'єктів таких правовідносин: юридичної особи, яка відшкодувала шкоду потерпілій особі в повному обсязі за свого працівника (це позивач у даній справі), та особи, з вини якої завдана шкода (відповідач у надій справі); СК «Провідна», як страховик, провела відшкодування частини шкоди позивача саме на виконання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ст. 130 КЗпП України передбачено відшкодування лише матеріальної шкоди, завданої працівником підприємству є безпідставними, оскільки за змістом ч. 1 ст. 1191 ЦК України у даному спорі право регресної вимоги пов'язується із відшкодуванням винною особою будь-якої шкоди (як майнової, так і моральної шкоди), відшкодованої роботодавцем за її працівника при виконанні останнім трудових обов'язків.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 нової редакції ЦПК України, постанова апеляційного суду не підлягає касаційному оскарженню, зважаючи на ціну позову (35384,00 грн.), що вказує на ознаку малозначності справи.

Керуючись ст.ст. 19, 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 22 січня 2018 року.

Судді: