Єдиний унікальний номер 242/4398/17 Номер провадження 22-ц/775/806/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Мальованого Ю.М., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря Дороніна Д.Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ФОП ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в залі судових засідань №4 в режимі відеоконференції апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 1 березня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Черкова В.Г. у місті Селидове Донецької області (повний текст судового рішення складений 7 березня 2018 року) в справі номер 242/4398/17 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист прав споживачів, розірвання договору, повернення попередньої оплати, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист прав споживачів, розірвання договору, повернення попередньої оплати, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31.05.2017 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу №310, за умовами якого відповідач (продавець) зобов'язався замовити виготовлення, здійснити доставку та передати у власність позивача (покупця) товар, а покупець - прийняти та оплатити товар. За умовами договору позивачем було сплачено передоплату у розмірі 34000,00 грн.

23 січня 2018 року позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 уточнила та зазначила, що попередньо сплатила відповідачу грошові кошти наступним чином: 24.05.2017 року - у розмірі 1500,00 доларів США, що складає 39750,00 грн.; 31.05.2017 року - 1600,00 доларів США, що складає 42400,00 грн. та 07.06.2017 року - 1700,00 доларів США, що складає 45050,00 грн., тобто в якості попередньої оплати було сплачено 127200,00 грн.

18 липня та 17 серпня 2017 року позивачка доплатила відповідачу 1250,00 доларів США, про що отримала квитанцію про оплату.

Відтак, станом на 17.08.2017 року позивачем було здійснено відповідачу попередню оплату у розмірі 160325,00 грн., що дорівнює 90% від суми за договором.

Станом на 25.09.2017 року меблі у кухню та спальню не були завезені, а меблі для гардеробної кімнати залишаються не встановленими у якості окремих елементів, що перешкоджає встановленню інших меблів, замовлених для облаштування оселі.

19 жовтня 2017 року меблі для гардеробної кімнати було зібрано, але з дефектами, тому позивачка не підписала акт прийому-передачі товару.

21.10.2017 року від відповідача було отримано лист, що замовлені меблі готові до встановлення, але необхідно здійснити доплату згідно п. 3.2 договору.

У зв'язку з тим, що позивачкою виконано умови укладеного договору, а саме сплачено відповідно до п. 3.2 90% вартості товару в серпні 2017 року, вважає вимогу відповідача щодо доплати безпідставною.

Станом на 23.01.2018 року відповідач не виконала свої зобов'язання за укладеним договором у повному обсязі. Тому ОСОБА_1 просила розірвати договір купівлі-продажу від 31.05.2017 року №310, укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь суму передоплати за договором у розмірі 129936,00 грн., пеню у розмірі 126769,81 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 1 березня 2018 року позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист прав споживачів, розірвання договору, повернення попередньої сплати, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу №310 від 31 травня 2017 року, укладений між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму передоплати у розмірі 129396,00 грн. та пеню за невиконання умов договору купівлі-продажу №310 від 31 травня 2017 року, що станом на 23 січня 2018 року складає 126769,81 грн., а всього - 266165,81 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11 травня 2018 року виправлено арифметичні помилки у мотивувальній та резолютивній частині рішення Селидівського міського суду Донецької області від 01.03.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист прав споживачів, розірвання договору, повернення попередньої сплати, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму передоплати у розмірі 129396,00 грн. та пеню за невиконання умов договору купівлі-продажу №310 від 31 травня 2017 року, що станом на 23 січня 2018 року складає 126769,81 грн., а всього - 256165,81 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ФОП ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Селидівського міського суду Донецької області від 1 березня 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, їх недоведеністю, які суд першої інстанції визнав встановленими. Суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі, не залучивши до участі у справі ОСОБА_7, якому відповідно до товарного чека від 18 липня та 17 серпня 2017 року позивачка сплачувала грошові кошти в розмірі 1250,00 доларів США як доплату за меблі для гардеробної кімнати.

Судом не перевірено та не встановлено чи є відповідач ОСОБА_3 фізичною особою-підприємцем, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб та чи має право на здійснення діяльності посередника у торгівлі товарами широкого асортименту.

Судом не враховано, що позивачка фактично відмовилась від прийняття товару після його установки та не провела останню оплату за товар в розмірі 17808,00 грн.

Суд також, ухвалюючи рішення, не визначив дату, з якої на його думку, порушено строк виконання замовлення та має сплачуватися пеня за порушення такого строку.

Додатком №1 до договору сторони визначили в специфікації від 07.06.2017 року вартість кухні-вітальні - 91350,00 грн. (еквівалент 3500,00 доларів США), гардеробу - 30929,00 грн. (еквівалент 1185,00 доларів США) та спальні 55854,00 грн. (еквівалент 2140,00 доларів США), а відтак відлік строку поставки має визначатись фактично із кожного окремого заказу.

Виходячи з авансової оплати за замовлення, строк поставки меблів - гардеробу має бути не пізніше 11 серпня 2017 року, кухні-вітальні - 18 вересня 2017 року, спальні - 30 жовтня 2017 року. З цього приводу, оскільки меблі було поставлено завчасно, а позивачка відмовилась від підписання акту прийому-передачі, про що свідчать складені акти, свідок ОСОБА_8 в поясненнях суду не заперечував цього факту, відповідач вважає вимогу про стягнення неустойки безпідставною.

Вважає, що стороною позивача не доведено істотного порушення відповідачем умов договору щодо його невиконання, а тому вимога про розірвання договору за індивідуальним номером замовлення є безпідставною і не підлягає задоволенню, інші вимоги про стягнення неустойки та моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Зазначає, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, не надано доказів її завдання.

Звертає увагу, що позивачем зазначено невірний розрахунок суми оплати за договором. Договір укладений на загальну суму 178133,00 грн., позивачкою сплачено 157905,00 грн.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що повністю відповідає дійсності. Висновки суду відповідають обставинам справи. Вказує та те, що замовлення не відповідає якості замовленого товару.

Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу не визнали, просили відмовити в її задоволенні.

Представник відповідачки ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання апеляційного суду відповідачка ОСОБА_3 не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідачки.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які

сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 31 травня 2017 року між ФОП ОСОБА_5 та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу №310 (а.с. 14-17, том 1).

Відповідно до специфікації №310 від 07.06.2017 року (Додаток №1) до договору купівлі-продажу №310 від 31.05.2017 року сторони домовились про наступне: продавець поставляє покупцю кухню-вітальню вартістю 91350,00 грн. (еквівалент 3500,00 доларів США), гардеробну - 30929,00 грн. (еквівалент 1185,00 доларів США), спальню 55854,00 грн. (еквівалент 2140,00 доларів США) (а.с. 18-24, том 1).

З копій товарних чеків вбачається, що ОСОБА_1 сплачено ФОП ОСОБА_3 - 24.05.2017 року передоплату у розмірі 1500,00 доларів США; 31.05.2017 року - 1600,00 доларів США; 07.06.2017 року -1700,00 доларів США; сплачено ОСОБА_7 18.07.2017 року - 250,00 доларів США та 17.08.2017 року - 1000,00 доларів США (а.с. 25-26, том 1).

З актів прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей від 18.07.2017 року вбачається, що здійснено поставку гардеробної, 18.09.2017 року здійснено поставку кухні-вітальні, 26.10.2017 року здійснено поставку спальної кімнати - стінки зі скляними фасадами на адресу замовника, надано також сертифікати відповідності, від підписання актів прийому-передачі ОСОБА_1 відмовилась (а.с. 176, 177, 178, 179, 181, 182, 183, 184, том 1).

Задовольняючи позов в частині вимог про розірвання договору, стягнення передоплати в розмірі 129396,00 грн. та пені за невиконання умов договору станом на 23 січня 2018 року в розмірі 126769,81 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених вимог в цій частині. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості цих вимог.

Проте, з висновком суду першої інстанції в частині розірвання договору, повернення попередньої оплати погодитися не можна, про стягнення пені також повністю погодитися не можна, оскільки такі висновки не відповідають обставинам справи та нормам закону.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок

прострочення кредитора.

Судом встановлено, що 31 травня 2017 року між відповідачкою ФОП ОСОБА_5 та позивачкою фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу №310 (а.с. 14-17, том 1).

Відповідно до специфікації №310 від 07.06.2017 року (Додаток №1) до вказаного договору

сторони домовились про наступне: продавець поставляє покупцю кухню-вітальню вартістю 91350,00 грн. (еквівалент 3500,00 доларів США), гардеробну - 30929,00 грн. (еквівалент 1185,00 доларів США), спальню 55854,00 грн. (еквівалент 2140,00 доларів США) (а.с. 18-24, том 1).

Відповідно до п. 2.1 цього договору продавець (ФОП ОСОБА_3.) у відповідності до замовлення покупця (ОСОБА_1) зобов'язується замовити виготовлення, здійснити доставку і передати у власність покупця товар - кухонні меблі, меблі корпусні, м'які та ін., а також супутні товари (меблева фурнітура тощо) та освітлювальні прилади (бра, люстри тощо) - п. 1.3.1, а покупець прийняти і оплатити товар.

Пунктом 3.2.1 договору передбачено, що попередня оплата (аванс) у сумі, що дорівнює 70% від суми договору, має бути сплачена покупцем протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання сторонами цього договору.

Згідно з п. 5.2 договору строк поставки товару покупцю не повинен перевищувати 50 робочих днів з дня укладення цього Договору та отримання попередньої оплати. В даний строк не включається строк, необхідний для проведення складання і встановлення товару. Роботи по складанню та встановленню меблів не повинні перевищувати 10 робочих днів.

ОСОБА_1 сплачено ФОП ОСОБА_3 - 24.05.2017 року аванс у розмірі 1500,00 доларів США; 31.05.2017 року - 1600,00 доларів США; 07.06.2017 року -1700,00 доларів США (а.с. 25, том 1).

Оскільки останній авансовий платіж, який становить 70% від суми договору (п. 3.2.1), здійснений 7 червня 2017 року, з цієї дати має відраховуватись 50 робочих днів строку поставки товару покупцю відповідно до договору (п. 5.2). Останній робочий день поставки є 19 вересня 2017 року.

З повідомлення №29 від 11.10.2017 року, яке надіслано ФОП ОСОБА_3 і вручено ОСОБА_1, вбачається, що позивачка належним чином повідомлена про готовність товару, і має сплатити остаточну вартість замовлення (а.с. 81, 82, том 1).

Отже, відповідачка порушила п. 5.2 умов договору щодо строку поставки товару позивачці.

Відповідно до п. 3.2.2 договору остаточний розрахунок у сумі, що дорівнює 20% від суми договору, покупець ОСОБА_1 має сплатити протягом 3 (трьох) банківських днів з дня отримання повідомлення продавця (належним є також повідомлення, одержане по телефону або по електронній пошті) про готовність товару.

18 липня 2017 року та 17 серпня 2017 року позивачка доплатила 1250,00 доларів США - 33125,00 грн. за товар згідно з договором №310 (а.с. 25, 26, том 1).

Відтак, на час виконання умов спірного договору купівлі-продажу - 19 вересня 2017 року, позивачкою сплачено з урахуванням авансу еквівалент 6050,00 доларів США, що становить 160325,00 грн.: загальна ціна товару, що поставляється за договором, узгоджена сторонами в сумі 178133,00 грн., що еквівалентно у.о. за курсом на момент підписання договору (100 доларів -2650 грн.) - п. 3.1, тобто 90% вартості замовлення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачка виконала умови укладеного договору та сплатила з урахуванням авансу узгоджену суму. Проте, відповідач не в повній мірі виконав умови договору: не склав та не установив товар, зазначений в п. 1.3.1 договору.

Тому, відповідач має сплатити пеню за неналежне виконання умов договору відповідно до п. 9.2, який передбачає, що у разі прострочення поставки, неповної поставки товару продавець сплачує покупцеві пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих п'ять десятих) % від суми невиконаної частини зобов'язання за кожен день прострочення.

Визначаючи розмір пені, що має бути стягнута на користь позивача, апеляційний суд враховує умови пункту 5.2. щодо строку виконання робіт по складанню та встановленню меблів, який не повинний перевищувати 10 робочих днів.

Розмір пені рахується наступним чином.

50 робочий день поставки товару спливає 19 вересня 2017 року (остання сплата 17.08.2017 року);

10 робочий день для складання та встановлення меблів спливає 3 жовтня 2017 року;

розмір пені становить 0,5% від суми невиконаної частини зобов'язань:

- гардеробна вартістю 30929,00 грн. відповідно до специфікації, встановлена 19 жовтня 2017 року (сторони цієї дати не оспорюють);

- інші меблі (кухні-вітальня та спальна кімната) загальною вартістю 147204,00 грн. відповідно до специфікації до часу уточнення позовних вимог - 23 січня 2018 року, не встановлені.

Відтак, розмір пені за порушення зобов'язання щодо встановлення гардеробної за період з 4 жовтня 2017 року по 18 жовтня 2017 року становить 2319,68 грн. (30929,00 х 0,5% х 15 днів).

Розмір пені за порушення зобов'язання щодо встановлення кухні-вітальні та спальної кімнати за період з 4 жовтня 2017 року по 23 січня 2018 року становить 81698,22 грн. (147204,00 х 0,5% х 111 днів).

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу сторін на те, що відповідно до ст. 552 ЦК України сплата неустойки (штрафу, пені) не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Таке ж положення закріплено ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині вирішення спору про розірвання договору купівлі-продажу №310 від 31.05.2017 року та стягнення авансового платежу в розмірі 129396,00 грн., апеляційний суд дійшов до наступного.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Суд першої інстанції повинен був встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Проте, судом не досліджено питання істотності порушення відповідачкою умов договору купівлі-продажу та наскільки позивач позбавився того, на що він розраховував.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що сторони частково виконали умови договору: товар виготовлений, доставлений, переданий у власність покупця та частково встановлений продавцем, не встановлено, що замовлений товар має істотні недоліки, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або товар фальсифікований, що підтверджено за необхідності висновком експертизи.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення

протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що

встановлені законодавством, має право вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення авансового платежу в розмірі 129396,00 грн. задоволенню не підлягають.

Перевіряючи правильність ухваленого судом першої інстанції рішення в частині спору про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд приходить до наступного.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також визначення механізму їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 5 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції» №3390-VI від 19 травня 2011 року, яким внесено зміни в положення п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», що передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), визначено термін такої шкоди - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Отже, законом передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), тільки за умови, що така шкода завдала каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть у зв'язку з придбанням товару неналежної якості.

Тому, суд першої інстанції при вирішення спору про стягнення моральної шкоди дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог в цій частині.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вимог про розірвання договору купівлі-продажу №310 від 31 травня 2017 року, укладеного між сторонами, стягнення авансового платежу в розмірі 129396,00 грн. на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, в частині вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання підлягає зміні.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Тому, з відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь

держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,18 грн. (1% відповідно до ч. 2 ст. 4

Закону).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 1 березня 2018 року в частині вимог про розірвання договору, повернення попередньої оплати - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про розірвання договору, повернення попередньої оплати - відмовити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 1 березня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 1 березня 2018 року в частині вимог про стягнення пені та розподілу судових витрат - змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення пені - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання станом на 23 січня 2018 року в розмірі 84017,90 грн. (вісімдесят чотири тисячі сімнадцять грн. 90 коп.).

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 840,18 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 16 серпня 2018 року.

Суддя: