Справа № 369/1579/18
Провадження №4-с/369/38/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.,

за участю секретаря Ярмак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, -

ВСТАНОВИВ:

09.02.2018 до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, в якій скаржник просив суд Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 369/4377/14-ц,зобов'язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження,зобов'язати державного виконавця здійснити інші дії необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Свої вимоги скаржник обгрунтував тим, що рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації, припинення права власності та визнання права власності було частково задоволено позов. Стягнуто компенсацію вартості спадкового майна з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на загальну суму 237 748,93 грн., та компенсацію вартості спадкового майна з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на загальну суму 29 594,93 грн. На виконання прийнятого рішення 19.07.2016 року було видано виконавчий лист за № 369/4377/14-ц.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення грошового боргу не отримували.

Незважаючи на неотримання постанов державного виконавця грошовий борг на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 сплачено в повному обсязі (копії квитанцій додаються). ОСОБА_6 звернулася з заявами про виконання в добровільному порядку постанов про стягнення боргу та заявою про закриття виконавчого провадження (копії заяв додаються). ОСОБА_1 також написала заяву про виконання в добровільному порядку, але копії її немає.

У зв'язку з неотриманням постанов про закінчення виконавчого провадження представник ОСОБА_6 та ОСОБА_1 31.01.2018 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області для ознайомлення з матеріалами справи. Виконавчий лист в матеріалах справи відсутній.

Після цього 02.02.2018 представник звернулася до ВДВС Києво- Святошинського району з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень відкритих на підставі виконавчого листа №369/4377/14-ц виданого 19.07.2016. Але виконавчі провадження не були знайдені. За Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень було з'ясовано, що незважаючи на виплату боргу ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в повному обсязі та в добровільному порядку в 2016 році, станом на 2018 рік виконавчі провадження не закінчені.

У судове засідання представник скаржників не з'явився, надала заяву про розгляд справи за його відсутності.

Інші сторони в судове засідання не зявились з невідомих причин, про дату судового засідання повідомлені належним чином.

З'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до положення ч. 1, ч. 2 ст. 449 ЦПК України у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Суд встановив, що про факт порушення своїх прав скаржник дізнався 02.02.2018, за захистом своїх порушених прав та інтересів 09.02.2018 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області, протягом встановленого ст. 449 ЦПК України строку.

Судом встановлено, що рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації, припинення права власності та визнання права власності було частково задоволено позов. Стягнуто компенсацію вартості спадкового майна з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на загальну суму 237 748,93 грн., та компенсацію вартості спадкового майна з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на загальну суму 29 594,93 грн. На виконання прийнятого рішення 19.07.2016 року було видано виконавчий лист за № 369/4377/14-ц.

На момент розгляду спору у цій справі виконавче провадження № 51774422 не закінчене.

За результатами дослідження письмових доказів у їх сукупності та співставленні, суд встановив наступні факти та обставини справи. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення грошового боргу не отримували.

Незважаючи на неотримання постанов державного виконавця грошовий борг на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 сплачено в повному обсязі (копії квитанцій додаються). ОСОБА_6 звернулася з заявами про виконання в добровільному порядку постанов про стягнення боргу та заявою про закриття виконавчого провадження (копії заяв додаються). ОСОБА_1 також написала заяву про виконання в добровільному порядку, але копії її не має.

Відповідно до п. 8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІ// виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно з зазначеної статтею протягом трьох днів державний виконавець виносить поставу про закінчення виконавчого провадження та направляє сторонам виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 21.04.99 р. зі змінами і доповненнями (надалі - Закон «Про виконавче провадження») визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі частиною 7 статті 12 Закону «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року N 6 передбачено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язує державного виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З точки зору Закону «Про виконавче провадження» закінчення виконавчого провадження є завершальною стадією виконавчого провадження.

Пунктом 3 Постанови N 6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07.02.2014 роз'яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні врахувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби та усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно ст. 317 ЦК України виключно власнику належить право розпоряджатись своїм майном, у тому числі і грошовими коштами.

Згідно ст. 319 ЦК України власник розпоряджається своїм майном на власний розсуд, держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, проаналізувавши вимоги чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що доводи скаржника, наведені у його скарзі є обгрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Суд встановив, що на момент вирішення цього спору скаржником самостійно фактично виконано вимоги виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.07.2016 у справі № 369/4377/14-ц, а тому виконавче провадження № 51774422 є завершеним і підлягає закінченню із наслідками, передбаченими законом.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню в зв'язку з невиконанням ухвали суду про витребування матеріалів виконавчого провадження.

Ст. 450 ЦПК України встановлено, що скарга на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця розглядається судом у 10-ти денний строк.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1,2, ч. 1 ст. 15, ч. 6 ст.ст. 19, 25; 27, 40, 42, 49 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447 - 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні № 51774422 щодо не закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 369/4377/14-ц від 19.07.2016.

Зобовязати державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні № 51774422 розглянути у передбачений законом строк заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про закриття виконавчого провадження № 51774422.

В іншій частині - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.Д.Усатов