АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/641/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 48 - Черненко В.О. Доповідач в апеляційній інстанції - Василенко Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Василенко Л.І.

суддів Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретар Наконечної М.М.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 30 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, за участю третіх осіб: Служби у справах дітей Городищенської районної державної адміністрації, Органу опіки та піклування виконавчого комітету В'язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області про зміну місця проживання дітей та визначення місця проживання дітей з матір'ю. :

в с т а н о в и в :

31 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про зміну місця проживання дітей та визначення місця проживання дітей з матір'ю.

Позовна заява мотивована тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають двох синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З серпня 2014 року вони усією сім'єю проживали за адресою: АДРЕСА_2.

Жили звичайною сім'єю, піклувалися про дітей. З грудня 2015 року їхні відносини з відповідачем погіршилися і вона вирішила забрати дітей та поїхати до м. Іллічівськ, Одеської області, де в неї є власна квартира. Відповідач заперечував проти того, щоб вона забрала дітей і, в результаті його вмовлянь, вона погодилася, щоб діти залишаться проживати біля нього, але він не буде обмежувати її спілкування з дітьми. Дітям вона все пояснила. 02.03.2016 року позивач, під диктовку чоловіка, написала заяву про згоду на розірвання шлюбу і визначення в судовому порядку місця проживання дітей з ним. Він пояснив, що це заява для суду, щоб закріпити усні домовленості між ними. Дану заяву відповідач використав в подальшому у Городищенському районному суді Черкаської області при розгляді справи № 691/223/16-ц. Після написання заяви, вона зібрала свої речі та виїхала до м. Іллічівськ, Одеської області, де працевлаштувалась і стала проживати. При від'їзді вона пояснила дітям, що вимушена поїхати, так як відносини з батьком припинені, однак вона їх любить і буде регулярно з ними бачитись. Рішенням Городищенського районного суду від 09.03.2016 року у справі № 691/223/16-ц, позов ОСОБА_5 до неї про розірвання шлюбу був задоволений. Також, даним рішенням було визначено місце проживання синів біля батька. Розгляд справи відбувався без її участі, на підставі заяви від 02.03.2016 року, поданої її чоловіком. Рішення вона отримала у березні 2016 року. Спочатку, після її переїзду, відповідач не заперечував проти її спілкування з дітьми, але казав, що треба трохи почекати, щоб не травмувати дітей, оскільки вони ще не готові до спілкування з нею. Потім, відповідач став налаштовувати дітей проти неї, про що вона довідалася з розмови з дітьми, які почали до неї погано відноситися, не бажають з нею спілкуватися. Відповідач категорично заперечує проти їхнього спілкування з дітьми і не дає їй змоги бачитись з нею. Вона вважає, що така поведінка батька негативно впливає на психічне здоров'я дітей, шкодить їхнім правам та інтересам. Також, вважає, що такою поведінкою ОСОБА_5 показав свою нездатність забезпечити дітям щасливе дитинство і тому, з метою дотримання прав дітей, вони мають бути повернуті їй для їх подальшого виховання. Також, позивач зазначила, що вона має всі умови для проживання дітей з нею, належного їх виховання та розвитку. Враховуючи викладене, просила змінити місце проживання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та визначити місце проживання дітей з нею. Також, просила стягнути на її користь з ОСОБА_5 судовий збір у сумі 640 гривень.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 30 січня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В обгрунтування свого висновку суд вказав, що позивач не надав суду достатніх та переконливих доказів про те, що проживання дітей з батьком шкодить їхнім інтересам або загрожує іншим чином їхньому здоров'ю чи життю та в зв'язку з цим їх місце проживання необхідно визначити з нею. Також, не є підставою для зміни місця проживання дітей, посилання позивача на те, що відповідач чинить їй перешкоди в спілкуванні з дітьми, оскільки порядок вирішення такого спору інший та не є предметом доказування у даній справі.

У апеляційній скарзі, поданій 07 березня 2018 року, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду, як незаконне та необґрунтоване, ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тими ж підставами, що наведені в позовній заяві. Зазначено що, при ухваленні оскаржуваного рішення, суд не врахував тієї обставини, що малолітні діти не повинні, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучені зі своєю матір'ю.

Вважає, що інтереси та права дітей щодо проживання саме з матір'ю в даному випадку повинні бути захищені, оскільки вважає, що батько дітей ОСОБА_5 не здатний забезпечити дітям щасливе дитинство та створює дисбаланс у вихованні, а тому на цій підставі діти повинні бути повернуті матері для подальшого виховання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Так, звертаючись в суд з позовом про зміну місця проживання дітей ОСОБА_3 свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач ізолює її від дітей та здійснює на них психологічний тиск шляхом повідомлення негативної інформації про неї, істотно шкодить їх здоров'ю, правам та інтересам. Вважає, що такою поведінкою відповідач показав свою нездатність забезпечити дітям щасливе дитинство, тому з метою дотримання прав дітей вони мають бути повернуті їй, як матері для їх подальшого виховання.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 01.06.2002 року перебували у шлюбі в якому у них народилось двоє синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується копіями свідоцтв про народження (т. 1, а.с. 15, 17).

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 09.03.2016 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28.04.2017 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 розірвано. Визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 70, 71-73).

При цьому, зі змісту рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 09.03.2016 року, вбачається, що ОСОБА_8 у судове засідання не з'явилась, проте подала заяву згідно якої місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просила визначити з батьком ОСОБА_5 Про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком було зазначено і у висновку органу опіки та піклування Городищенської РДА.

Таким чином рішенням суду, яке є чинним було визначено місце проживання дітей з батьком.

У підтвердження заявлених позовних вимог та заперечень проти позову сторонами у справі було надано наступні докази, які були досліджені в судовому засіданні та яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Так, ОСОБА_3 долучила до матеріалів справи акт обстеження умов проживання її сім'ї станом на 16.02.2017 року, складом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (співмешканець), а саме орендованої, відповідно до договору оренди від 21.07.2017 року, квартири АДРЕСА_1, селище Докучаєвське, Харківської області, яка складається з двох кімнат, складений Нечипоренко Ю.С. - головним спеціалістом служби у справах дітей Харківської райдержадміністрації. У акті зазначено, що для виховання та розвитку дитини створені такі умови - є окрема кімната, в якій знаходиться ліжко, стіл для заняття творчістю, телевізор , ноутбук, іграшки (т. 1 а.с. 10, 32).

02 червня 2017 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_9, що стверджується відповідним свідоцтвом (т. 1 а.с. 14).

З 01.02.2017 року ОСОБА_3 працює в ТОВ «ФІТО-ЛЕК» на посаді бухгалтера, позитивно характеризується за місцем роботи, її заробітна плата з лютого 2017 року по липень 2017 року включно склала 28 026,99 грн. (т. 1 а.с. 22 - 25).

ОСОБА_9, який з 02.06.2017 року є чоловіком позивача, працює в ТОВ «ПП Альянс» де також позитивно характеризується, його заробітна плата з лютого 2017 року по липень 2017 року включно склала 22 286, 85 грн. (т. 1 а.с.26, 27).

У відповідності до копій довідок, виданих уповноваженими на те органами Одеської області, станом на 2016 рік ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікаря нарколога не значиться, під наглядом лікаря психолога не перебуває (т. 1 а.с. 18 - 20).

Окрім того, долучено копії відповідей, наданих за запит адвокату ОСОБА_4, з дошкільного закладу та загальноосвітніх шкіл, які відвідували діти на час коли сторони перебували у шлюбі, які засвідчують, що батьки брали участь у батьківських зборах та інших виховних заходах (т. 1 а.с.67 - 69).

Згідно довідок та характеристик Матусівської дитячо-юнацької спортивної школи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зараховані до даної школи та відвідують відділення боротьби дзюдо, позитивно характеризуються по місцю навчання, батько ОСОБА_5 приділяє належну увагу вихованню синів (т. 1 а.с. 202, 203, 205, 206).

За місцем навчання В'язівської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів, відповідно до характеристик наданих даним навчальним закладом, учні: 8 класу ОСОБА_6 та 2 класу ОСОБА_7 характеризуються позитивно. Батько ОСОБА_5 та його дружина приділяють належну увагу вихованню синів, постійно цікавляться їх шкільним життям, інтересами, сприяють їх всебічному розвитку, піклуються їхнім зовнішнім виглядом, забезпечують участь синів у роботі гуртків: ОСОБА_6 - краєзнавчого, спортивного, іноземної мови, гри на гітарі; ОСОБА_7 - іноземної мови, спортивному, української мови (т. 1 а.с. 204, 207)

Як вбачається з характеристики, ОСОБА_6 також являється учнем Шполянської дитячої школи мистецтв по класу гітари, позитивно характеризується, зазначено, що батько - ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_11 постійно цікавляться його навчанням та здобутками (т. 1 а.с. 201)

Відповідно до акту оцінки потреб сім'ї від 14.09.2017 року, за результатами оцінки потреб з'ясовано, що діти забезпечені усім необхідним, доглянуті, створені усі умови для дітей. ОСОБА_5 та його дружина, з якою він перебуває у шлюбі, приділяють достатньо їм уваги, піклуються про них, займаються їх вихованням, возять до школи та у різні гуртки. Стосунки у сім'ї добрі, діти зростають у любові. Дружину ОСОБА_5 діти називають мамою, а син ОСОБА_11 вітчима називає татом. У сім'ї ставляться з повагою один до одного та розумінням. Обоє батьків є хорошим прикладом для дітей. При опитуванні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що спілкуватися з мамою не хочуть (т. 1 а.с. 208 - 210).

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 таке ставлення дітей до матері пояснив їхньою образою на маму, яка поїхала залишивши їх та створивши іншу сім'ю. Також зазначив, що він всіляко намагався змінити ставлення дітей до матері, ніяким чином не перешкоджав їхньому спілкуванню, діти мають мобільні телефони до яких внесено телефон їхньої мами, вони спільно відвідують батька позивача - дідуся дітей за його місцем проживання. Проте, в силу їхнього віку, на даний час, вони не в змозі змінити своє ставлення до неї.

За місцем роботи та проживання ОСОБА_5 характеризується позитивно має стабільний заробіток працюючи у ДП «Смілянське лісове господарство», що стверджується відповідними характеристиками та довідкою про доходи (т. 1 а.с. 211 - 213).

Згідно висновку органу опіки та піклування Городищенської районної державної адміністрації від 31.10.2017 року № 684/01-01-24, вивчивши докази, надані матір'ю ОСОБА_3 і батьком ОСОБА_5, зважаючи на характеристики кожного з них, обставини, за яких пара розлучилась, досліджуючи умови проживання дітей, характер відносин між дітьми і кожним з їх батьків, беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, а саме той факт, що діти залишаться в звичному для себе оточенні, не будуть порушені їхні інтереси, вони не будуть змушені припинити спілкування з друзями, міняти школу, гуртки, секції, враховуючи рішення Комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування рекомендував, виключно в інтересах дітей, не змінювати місце проживання малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т. 1 а.с.200).

Суд першої інстанції, з'ясувавши всі обставини у справі, погодився з приведеним висновком.

Також судом було встановлено, що 29 листопада 2016 року ОСОБА_5 подав до суду позов про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно їхніх синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 У свою чергу, 19 січня 2017 року, ОСОБА_8 звернулася в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод матері у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, визначення графіку спілкування матері з дітьми та зобов'язання не чинити певні дії.

Під час розгляду даної справи в апеляційному порядку, 02 травня 2018 року, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 направила до суду копію рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно їхніх синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про усунення перешкод матері у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, визначення графіку спілкування матері з дітьми та зобов'язання не чинити певні дії.

Даним рішенням позовну заяву ОСОБА_5 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_5, аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття, починаючи з 29 листопада 2016 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, про усунення перешкод матері у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, визначення графіку спілкування матері з дітьми та зобов'язання не чинити певні дії задоволено частково.

Визначено спосіб участі матері ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дітьми місця проживання матері, тощо) стосовно синів ОСОБА_12 та ОСОБА_13, шляхом надання побачень без зазначення годин та місць зустрічей: у першу та третю суботу і неділю місяця; у період шкільних осінніх канікул; у період шкільних зимових канікул; у період шкільних весняних канікул; у період шкільних літніх канікул; в день народження синів (10 грудня і 07 червня), надавши батьку ОСОБА_5 та матері ОСОБА_3 право змінювати порядок та узгоджувати час спілкування з дітьми за їх взаємною згодою, враховуючи добровільне волевиявлення дітей на таке спілкування та надання необмежених розмов з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного зв'язку, в режимі відео зв'язку через мережу Інтернет.

Зобов'язано батька ОСОБА_5 не чинити перешкоди матері ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні синів.

Рекомендовано батькам здійснювати та виконувати батьківські обов'язки на повазі до прав дітей, попереджати один одного про свої дії щодо дітей, узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, харчування, сну, стану здоров»я та інтересів дітей, з метою забезпечення їх здорового виховання та розвитку, як то визначено ст. 150 СК України «Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини» та ст. 152 СК України «Забезпечення права дитини на належне батьківське виховання».

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Даних про оскарження сторонами вищевказаного судового рішення до апеляційної інстанції не надано.

Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов'язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків з сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Neulinger and Shuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09).

Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що батьком, після того, як суд визначив місце проживання дітей з ним, здійснюється належний догляд за дітьми, він турбується про них та забезпечує належний розвиток і виховання.

На час вирішення спору, діти проживають у повній сім'ї, так як відповідач одружився. З дружиною вони виховують його синів та сина дружини. Діти називають дружину батька «мамою».

При цьому, як пояснила ОСОБА_3 під час розгляду апеляційної скарги, вона на даний час також одружена, проте діти з її новим чоловіком ОСОБА_9 не знайомі, внаслідок чого вона не може пояснити їх ставлення до нього. В силу приведеного, суд також позбавлений можливості з'ясувати ставлення дітей до нього. Стверджує, що її чоловік має дітей від попередніх стосунків, діти між собою не знайомі.

Відповідно до вимог ст. 160 СК України, судом першої інстанції було з'ясовано думку ОСОБА_6, який досягнув чотирнадцяти років, щодо місця проживання, який пояснив, що бажає проживати з батьком, а не з мамою.

За наданих позивачем доказів, суд першої інстанції виходив із недоцільності зміни місця проживання дітей, з підстав наведених у позовній заяві, оскільки вже склався сталий порядок їх проживання з батьком, та зміна таких звичних обставин може призвести до психоемоційного порушення стану дітей такого віку. Крім того, судом встановлено, що діти на даний час проживають у належних умовах, отримують належне піклування, розвиток та догляд, а тому врахував прив'язаність дітей до батька, їхній вік та потреби у повсякденному житті.

Отже, аналізуючи суть позовних вимог та їх обґрунтованість, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_3 не надала суду достатніх та переконливих доказів того, що проживання дітей з батьком шкодить їхнім інтересам або іншим чином загрожує їхньому життю та здоров'ю, у зв'язку з чим їх місце проживання необхідно визначити з нею.

Крім того, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції і в тій частині, що не є підставою для зміни місця проживання дітей посилання позивача на те, що відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми, так як порядок вирішення такого спору є іншим, а саме шляхом усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, що і було зроблено ОСОБА_3 при зверненні до суду з відповідним позовом, у якому 13 березня 2018 року було ухвалене судове рішення.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 приведених висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться, зокрема, до того, що вона, з різних обставин, позбавлена можливості спілкуватись з дітьми.

Проте, як зазначалось, на час розгляду апеляційної скарги, спір між сторонами з приводу усунення перешкод матері у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні вирішений та рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року визначено відповідний спосіб такої участі.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області в складі колегія суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2018 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак