Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/764/17 Головуючий у 1-й ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №279/764/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю понад п'ять років, визнання спадкоємцем за законом четвертої черги, визнання права на спадкування за законом із спадкоємцями першої черги за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2017 року, ухвалене головуючим-суддею Волковою Я.В. у м. Коростені,

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулась з даним позовом, в якому просила встановити щодо неї факт проживання однією сімєю понад пять років як чоловіка та дружини з ОСОБА_6, а саме в період з 2000 року по 10.09.2016 за адресою: м. Коростень, вул. Свердлова, 128; визнати її спадкоємцем майна ОСОБА_6 за законом четвертої черги, визнати за нею право на спадкування за законом із спадкоємцями першої черги.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 2000 році вона познайомилась з ОСОБА_6 та стала спільно проживати з ним, фактично утворивши сімю, в будинку №128 по вул. Свердлова м. Коростень, де вели спільне господарство, були поєднані спільним побутом, мали спільний бюджет, проводили поточні ремонти будинку, купували меблі, спільно святкували свята. В останні роки життя ОСОБА_6 тяжко хворів, йому було ампутовано частину ноги, тому він потребував постійного догляду та підтримки. Вона тривалий час опікувалась ним, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу ОСОБА_6, який перебував у безпорадному стані та її потребував. Відповідач від догляду за хворим самоусунулась. Вона ж піклувалась про хворого, доставляла його до лікарні, доглядала, готувала їжу, придбавала ліки, морально підтримувала. 10.09.2016 ОСОБА_6 помер. Спадкоємцем першої черги після його смерті є його дочка ОСОБА_4, яка з ним не спілкувалася, самоусунулась від будь-якої участі у догляді за батьком. Посилаючись на вказані обставини, просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, так як не відповідає вимогам ЦПК України і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є помилковими. В решті апеляційної скарги наведені доводи позивача, викладені нею у позовній заяві.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу із наведених у ній підстав.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 заперечив проти доводів апеляційної скарги мотивуючи тим, що допитані свідки не підтвердили обставин того, що позивач та ОСОБА_6 проживали однією сімєю. Не встановлено доказів, що ОСОБА_3 опікувалась ОСОБА_6, матеріально його забезпечувала. Останній не перебував у безпорадному стані, оскільки ампутація ноги ОСОБА_6 була здійснена біля двох місяців до його смерті, також позивачем не надано доказів, які підтверджують безпомічність останнього та обмеження його у русі та життєдіяльності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилалася на те, що з 2000 року вона проживала із ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у належній останньому квартирі по вул.Свердлова, 128 у м. Коростені, вели спільне господарство, мали спільний побут, проводили поточні ремонти будинку, купували меблі. Перед смертю ОСОБА_6 тяжко хворів та потребував піклування, яке надавала йому позивач, що за правилами ч.2 ст. 1259 ЦК України є підставою для надання їй права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги - дочкою ОСОБА_8, яка за життя батька будь-якої матеріальної чи іншої допомоги йому не надавала. Позивач єдина, хто була з ним до самої смерті, піклувалася про нього, надавала моральну та матеріальну підтримку, утримувала його.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз'яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Положення частини 1 статті 1258 ЦК України передбачають, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до частини 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог статей 10, 60 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення судового рішення) вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судом встановлено, що 10 вересня 2016 року помер ОСОБА_6 (а.с.27), після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру по вул. Свердлова, 128 у м. Коростені.

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 першої черги є його дочка ОСОБА_4, що не заперечується позивачкою.

На підтвердження факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу не менше 5 років до часу відкриття спадщини позивач надала фотокартки, чеки на придбання ліків та продуктів харчування, виписки з епікризів хворого ОСОБА_6, а також допитані заявлені позивачем свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що надані позивачем на підтвердження своїх вимог докази не свідчать про те, що відносини, які існували між нею та ОСОБА_6 були сімейними в розумінні приписів ч.2 ст.3 СК України.

Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Оскільки позивач не довела факту, що відповідно до положень ст.1264 ЦК України вона є спадкоємцем за законом четвертої черги, то підстав, передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, для зміни черговості права на спадкування немає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 61, 212 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення), а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості вказаних позовних вимог, зазначивши, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту спільного проживання її зі спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім'єю протягом п'яти років до відкриття спадщини, а також того факту, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, а відповідач ухилялася від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця.

Доводи апеляційної скарги про неналежну судами оцінку наданих доказів - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у суді і висновки суду з цього приводу, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України апеляційний суд визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.268,367,368,374,375,381-384,389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст складений 17 січня 2018 року