Справа № 352/1763/15-ц
Провадження № 22-ц/779/110/2018
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду від 08 лютого 2016 року

в с т а н о в и в :

Представник ПАТ «Дельта Банк»звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що між АТ «УкрСиббанк» та відповідачем 21.12.2007 року було укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 142380 грн. з розрахунку 13,4% річних на строк з 21.12.2007 року по 19.12.2014 року. 08.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «ДельтаБанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передає ПАТ «ДельтаБанк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за даним кредитним договором іпотекодавець, відповідач по справі, за договором іпотеки від 21.12.2007 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: будинковолодіння АДРЕСА_1. Будинковолодіння в цілому належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Чорнолізькою сільською радою 18.12.2006 року згідно рішення виконавчого комітету № 28 від 31.10.2006 року та зареєстрованого в Івано-Франківському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 4, за реєстрованим № 597. Номер за РПВН № 147196518.

Позивач свої зобов'язання виконав, а відповідач ухилився від виконання свого зобов'язання, у зв'язку з чим у останнього, станом на 31.07.2015 року наявна заборгованість у сумі 135177 грн. 05 коп., з яких 120292 грн. 37 коп. - тіло кредиту, 14884 грн. 68 коп. - відсотки. В рахунок виконання основного зобов'язання просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36,37 ЗУ Про іпотеку».

Рішенням Тисменицького районного суду від 08 лютого 2016 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «ДельтаБанк».

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 21.12.2007 року в розмірі 135177 грн. 05 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки: будинковолодіння АДРЕСА_1. Будинковолодіння в цілому складається з житлового цегляного будинку житловою площею 61,4 кв.м., загальною площею 148,8 кв.м., зазначеного в плані літерою «А», сараю «Б» - 26,0 кв.м., стодоли «В» - 13,2 кв.м., літньої кухні «Г» - 30,8 кв.м., криниці № 1 і належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Чорнолізькою сільською радою 18.12.2006 року згідно рішення виконавчого комітету № 28 від 31.10.2006 року та зареєстрованого в Івано-Франківському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 4, за реєстрованим № 597. Номер за РПВН № 147196518, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «ДельтаБанк».

Визнано за ПАТ «ДельтаБанк» право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1, що складається з житлового цегляного будинку житловою площею 61,4 кв.м., загальною площею 148,8 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в користь держави у розмірі 2373 (дві тисячі триста сімдесят три) грн.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу у якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Будинковолодіння, на яке вона надавала згоду для передачі в іпотеку, є її з ОСОБА_1 спільним майном подружжя.

Апелянтка зазначає, що вона особисто відповідально виконувала договірні зобов'язання та сплачувала кредитні кошти, про що в неї є відповідні квитанції. Ні її колишній чоловік ОСОБА_1, ні банк не повідомили її про те, що по кредиту існує заборгованість.

Вважає, що представники банку умисно не включили її в склад учасників процесу у даному спорі з метою корисливого та безпідставного набуття права власності на частку її будинку.

Судом першої інстанції при вирішенні справи не встановлено наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Апелянт зазначає, що суд не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно та не всебічно дослідив наявні в справі докази, не надав їм належну оцінку.

Судом порушено вимоги процесуального права, не забезпечено принципу повноти судового розгляду: не перевірено фактичного розміру існування боргу, оскільки розмір відсотків за користування кредитом є незначним, а пеня взагалі відсутня; сума боргу вказана банком становить 135 177 грн., а вартість предмета іпотеки на момент передачі його в іпотеку становила 237 300 грн.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції , провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні зазначив, що у зв'язку із заборгованістю відповідача за кредитним договором, слід звернути стягнення на предмет іпотеки, належний іпотекодавцю на праві власності.

Апеляційний суд вважає, що до такого висновку суд першої інстанції прийшов без належного дослідження доказів у справі та з порушенням норм процесуального права, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Судом встановлено, що відповідач згідно кредитного договору від 21.12.2007 року отримав в АТ «УкрСиббанк» кредит у розмірі 142380 грн. з розрахунку 13,4% річних на строк з 21.12.2007 року по 19.12.2014 року. 08.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «ДельтаБанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передає ПАТ «ДельтаБанк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21.12.2007 року було укладено іпотечний договір (а.с.16-18), згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинковолодіння АДРЕСА_1. Будинковолодіння в цілому складається з житлового цегляного будинку житловою площею 61,4 кв.м., загальною площею 148,8 кв.м., зазначеного в плані літерою «А», сараю «Б» - 26,0 кв.м., стодоли «В» - 13,2 кв.м., літньої кухні «Г» - 30,8 кв.м., криниці № 1 і належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Чорнолізькою сільською радою 18.12.2006 року згідно рішення виконавчого комітету № 28 від 31.10.2006 року та зареєстрованого в Івано-Франківському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 4, за реєстрованим № 597. Номер за РПВН № 147196518.

Перед укладенням договору іпотеки ОСОБА_2 подала нотаріусу Тисменицького нотаріального округу заяву, якою дала згоду своєму на той час чоловікові ОСОБА_1 передати в іпотеку банку набуте за час перебування у зареєстрованому шлюбі майно, а саме домоволодіння АДРЕСА_1.

Також з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором перед банком, останній уклав з ОСОБА_2 договір поруки від 21 грудня 2007 року, відповідно до якого вона зобов'язувалася перед кредитором відповідати в повному обсязі як за існуючі, так і ті, що можуть виникнути в майбутньому зобов'язання (а.с. 120-122).

Станом на 31.07.2015 року відповідач заборгованість за кредитним договором не погасив. У зв'язку з цим позивачем було нараховано заборгованість за кредитом у сумі 135177 грн. 05 коп., з яких 120292 грн. 37 коп. - тіло кредиту, 14884 грн. 68 коп. - відсотки.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на вищенаведене, слід прийти до висновку, що апелянт ОСОБА_2, як співвласник іпотечного майна та особа, яка є поручителем за даним кредитним договором і тривалий час несе зобов'язання по відшкодуванню заборгованості, що виникла у ОСОБА_1 перед банком, повинна бути залучена судом першої інстанції до участі в даній справі по суті, оскільки таким рішенням порушуються її права та інтереси.

Однак, апеляційний суд законодавчо позбавлений права залучити її до участі в справі та вирішити спір як суд першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті порушено норми процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення. Тому в даній справі рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 08 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко

М.Д. Горейко