АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1273/18Головуючий по 1 інстанції - Мельник І.О.
Категорія: 55 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 червня 2018 року (ухвалене в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Мельник І.О.) у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Черкаська служба чистоти» про виплату заробітної плати та проведення повного розрахунку.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд, -

в с т а н о в и в :

14 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до КП «Черкаська служба чистоти» про виплату заробітної плати та проведення повного розрахунку.

В обгрунтування позовних вимог, позивач вказував, що відповідно до наказу КП «Черкаська служба чистоти» від 07 жовтня 2013 року № 29к він прийнятий на посаду менеджера житлово-комунального підприємства.

Наказом від 19 лютого 2015 року № 04к з позивачем розірвано трудовий договір за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні його не повідомлено письмово про нараховані суми, належні при звільненні, перед їх виплатою, що є порушенням норм ст. 116 КЗпП України та порушено право на заробітну плату в повному обсязі. За період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року позивачеві не виплачено 1 670 грн. 98 коп. індексації. При звільненні з ним не проведено повного розрахунку, а саме: не виплачено компенсацію за всі не використані дні основної щорічної відпустки за весь період роботи на підприємстві. Всього компенсація за всі не використані позивачем дні відпустки

При звільненні з ним нею проведено повного розрахунку, а саме не виплачено компенсацію за всі невикористані дні основної щорічної відпустки за весь період роботи на підприємстві. Всього компенсація за всі не використані позивачем 33 календарних днів відпусток складає 8 379,36 грн.

Крім того, позивач вважає, що при звільненні з роботи йому виплачена вихідна допомога в розмірі меншому ніж передбачено чинним законодавством, що є порушенням норм ст. 44 КЗпП України. Сума вихідної допомоги складає 7 680,23 грн.

Вказує, що в лютому 2014 року при звільненні йому повинно бути нараховано: заробітна плата за 14 робочих днів 4 871,94 грн., компенсація за всі не використані ним дні відпустки 8 379,36 грн., вихідна допомога - 7 680,23 грн., всього 20 913,53 грн.

Згідно довідки ОСОБА_3 нараховано тільки 10 962,99 грн., недоплата складає 9 968,54 грн.

Оскільки при розірванні трудового договору не проведено повний розрахунок, тому позивач вважає, що на підставі ст. 117 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути на його користь індексацію за весь період роботи, недоплачені кошти в лютому 2015 року та середній заробіток за затримку розрахунку в розмірі 290 062,64 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з КП «Черкаська служба чистоти» на користь ОСОБА_3 кошти за час затримки повного розрахунку з дати припинення трудового договору по дату повного розрахунку в розмірі 8 025,24 грн.

Стягнуто з КП «Черкаська служба чистоти» на користь держави судовий збір в розмірі 802,52 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що в діях відповідача КП «Черкаська служба чистоти» наявна вина лише у технічному незабезпеченні належного функціонування програмного забезпечення. При цьому, суд врахував активні дії з боку відповідача для відновлення порушеного позивача, оскільки відразу після виявлення такої недоплати позивачеві ОСОБА_3 відповідачем здійснено повний розрахунок, який не був виплачений після звільнення, в порядку встановленому ст. 117 КЗпП України.

В той же час, встановивши факт порушення прав позивача на повний розрахунок в день звільнення, суд визнав за необхідне стягнути на його користь кошти за час затримки повного розрахунку з дати припинення трудового договору по дату повного розрахунку в розмірі 8 025,24 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржив його у встановленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_3 вказав, що висновки суду не відповідають обставинам справи, вони не є доведеними, а тому є всі підстави для скасування рішення суду.

Вважає, що при звільненні з роботи йому виплачена вихідна допомога в розмірі меншому ніж передбачено чинним законодавством, що є порушенням ст. 44 КЗпП України.

Крім того, вказує, що датою припинення трудового договору (день звільнення) є 19 лютого 2015 року. Обчислення середньої заробітної плати проводиться із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Суд повинен був провести обчислення за грудень 2014 року-січень 2015 року, однак для розрахунків судом помилково визначено період січень-лютий 2015 року. Крім того, судом не вірно зазначено суму заробітної плати за січень 2015 року та кількість робочих днів.

Тому, вважає, що судом при проведенні розрахунку порушено Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100.

Судом першої інстанції не зазначено, з яких підстав були відхилені докази, надані позивачем у позові, відповіді на відзив, заявах про уточнення та збільшення позовних вимог, тому рішення суду підлягає скасуванню як незаконне.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від КП «Черкаська служба чистоти», підприємство зазначило, що рішення районного суду є законним та обгрунтованим, доводи апеляційної скарги є невмотивовані і не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду.

КП «Черкаська служба чистоти» не визнає своєї вини в затримці термінів розрахунку та зазначає, що в час звільнення ОСОБА_3 знав про те, що КП «Черкаська служба чистоти» при нарахуванні сум, належних йому при звільненні, допущено помилку, але не звертався до підприємства з проханням виправлення помилки та доплати невиплаченої суми. Таким чином, діючи недобросовісно ОСОБА_3 умисно затягував термін остаточного розрахунку з ним. Всі розрахунки в своєму рішенні суд привів правильно, тому підстав для скасування рішення суду відповідач не вбачає.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 працював з 07 жовтня 2013 року в комунальному підприємстві «Черкаська служба чистоти» на посаді менеджера. Дана обставина підтверджується даними трудової книжки ОСОБА_3.

Наказам від 19 лютого 2015 року № 04к з позивачем ОСОБА_3 розірвано трудовий контракт на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

КП «Черкаська служба чистоти» виплатило позивачеві 28 вересня 2017 року кошти в розмірі 5 114,75 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 66661. Після чого, 19 січня 2018 року виплатило ще 1 792,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 67343.

З довідки ФОП ОСОБА_4 № 54 від 25 вересня 2017 року вбачається, що програмістами ФОП ОСОБА_4 проведено перевірку роботи програмного забезпечення, яке використовується для обрахунку нарахувань заробітної плати працівниками КП «Черкаська служба чистоти». В процесі перевірки було виявлено технічні помилки, які пов'язані зі змінами чинного законодавства щодо відшкодування середнього заробітку особам, які виконують військові обов'язки в зоні АТО в період 2014-2015 років, що призвело до неправильного нарахування заробітної плати та розрахунку при звільненні ОСОБА_3 На момент розгляду справи в районному суді технічні помилки виправлені.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власника уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних при звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавцю щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальним є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що в діях КП «Черкаська служба чистоти» наявна лише вина у технічному незабезпеченні належного функціонального програмного забезпечення. При цьому суд відразу після виявлення такої недоплати позивачеві ОСОБА_3 відповідачем здійснено повний розрахунок, який не був виплачений після звільнення, в порядку встановленому ст. 117 КЗпП України.

В правовому висновку, що висловлений ВСУ 08 листопада 2017 року під час розгляду справи № 6-1626цс17 зазначено, що згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, саме вина власника або уповноваженого ним органу в затримці виплат при звільненні є підставою виплати середнього заробітку за час затримки. Вина може бути в формі умислу або необережності.

Сторонами у справі не було доведено умисної вини підприємства в затримці виплат належних позивачеві сум. Навпаки, судом першої інстанції було встановлено, що під час розрахунку з ОСОБА_3 недоплата обумовлена діями третіх осіб, що спричинили збій роботи програмного забезпечення. Тому, районний суд при ухваленні судового рішення правильно врахував дії підприємства щодо відновлення порушеного права позивача та проведення з ним повного розрахунку з метою досудового врегулювання спору і підприємством проведено повний розрахунок, що включає в себе всі виплати, передбачені законодавством після звільнення ОСОБА_3

В той же час, суд першої інстанції правильно врахував ту обставину, що порушення прав ОСОБА_3 на повний розрахунок в день звільнення все ж таки відбулось, тому таке право підлягає судовому захисту.

Відповідно до п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 вказаного порядку нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Як вбачається з табеля робочого часу, ОСОБА_3 у грудні 2014 року відпрацював 15 робочих днів та 8 днів перебував на лікарняному. У січні 2015 року відпрацьовано також 15 робочих днів та 5 днів позивач перебував на лікарняному.

Тому, після звернення ОСОБА_3 та проведення перевірки правильності нарахувань підприємством здійснено коригування розміру середньої заробітної плати, яка застосовувалась для нарахування вихідної допомоги з врахуванням індексації за грудень 2014 року та січень 2015 року за фактично відпрацьований ОСОБА_3 час.

Сума нарахованого коригування вихідної допомоги виплачена підприємством на картковий рахунок 19 січня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням банку № 673343 та не спростовується сторонами.

Отже, як було встановлено в суді першої інстанції, після звернення позивача до підприємства з приводу неповного розрахунку, 05 вересня 2017 року КП «Черкаська служба чистоти» провела перевірки і після виявлення порушень у збої програмного забезпечення щодо розрахунків виплат провела такі розрахунки з позивачем 28 вересня 2017 року та як вже зазначалося, 19 січня 2018 року.

Тому, врахувавши затримку за час несвоєчасного розрахунку за 2015, 2016 та 2017 роки, суд визначив відсоткове співвідношення між сумою заборгованості та розміром компенсації за несвоєчасний розрахунок і таку суму стягнув із підприємства на користь позивача. Приведені в рішенні районного суду розрахунки були перевірені судом апеляційної інстанції, визнані правильними, а тому висновок районного суду ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права та не може бути скасований чи змінений за наслідками врахування доводів апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, підстави для скасування оскаржуваного рішення, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Черкаська служба чистоти» про виплату заробітної плати та проведення повного розрахунку залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий -

Судді -

Повний текст постанови виготовлено 09 серпня 2018 року.