Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 355/1804/14-ц
Номер провадження 22-ц/824/3732/2018
Головуючий у суді першої інстанції О.Л. Литвиненко
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
22 грудня 2018 року місто Київ

Номер справи 355/1804/14-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Горак Ю.М.

учасники справи:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова

компанія «Довіра та Гарантія»

заінтересована особа ОСОБА_4

заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Український бізнес Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 02 листопада 2018 року, постановленуу складі судді Литвиненко О.Л. в приміщенні Баришівського районного суду Київської області, -

в с т а н о в и в :

У січні 2014 року ПАТ «Український бізнес банк» звернувся до суду з позовом, уточненим у подальшому, до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, мотивованим тим, що 22.01.2014 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №КАВБКФ/1020395.1, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 75 880,00 грн., з процентною ставкою за користування кредитом 19% річних, на строк до 22.01.2019 року для придбання автомобіля з пробігом. Позивач свої зобов'язання за договором виконав. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 02.12.2014 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором перед ПАТ «Український бізнес банк» складала 82 722,53 грн., які позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року, позов ПАТ «Український бізнес банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Український бізнес банк» заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 69266,31 грн., заборгованість за простроченою сумою боргу в розмірі 4978,22 грн., поточну заборгованість за відсоткам в розмірі 1195,50 грн., прострочену заборгованість за відсотками в розмірі 6784,68 грн., суму штрафних санкцій в розмірі 497,82 грн., а всього стягнуто 82722,53 грн.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 06 липня 2017 року задоволено заяву ПАТ «Український бізнес банк» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі за позовом ПАТ «Український бізнес банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Визнано пропущений ПАТ «Український бізнес банк» строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання по справі №355/1804/14-ц поважним. Поновлено ПАТ «Український бізнес банк» строк для пред'явлення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

У червні 2018 року ТОВ Фінансова компанія «Довіра та гарантія» подала заяву про заміну сторони виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «Український бізнес Банк» на його правонаступника ТОВ Фінансова компанія «Довіра та гарантія» мотивованою тим, що на виконанні у Баришівському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Баришівського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року ухваленого у справі за позовом ПАТ «Український бізнес банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. 16.03.2018 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Н.А. та зареєстрований за № 124, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №КАВБКФ /1020395.1 від 22.01.2014 року, укладеним між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_4 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Враховуючи наведене, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило заяву задовольнити.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 24 вересня 2018 року задоволено заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме замінено стягувача з ПАТ «Український Бізнес Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції задовольняючи заяву не звернув увагу на те, що матеріали справи не містять належних доказів щодо переходу права вимоги від Банку до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», оскільки копія договору про відступлення прав вимоги від 16.03.2018 року, яка міститься у матеріалах справи, є нечитабельною, а тому не можна встановити, що договір та додатки до нього є правом вимоги за кредитним договором № КАВБКФ/1020395.1 від 22.01.2014 року до боржника ОСОБА_4 Вказав, що матеріали справи також не містять доказів щодо належності повноважень ОСОБА_7 на підписання договору про відступлення права вимоги від 16.03.18 з відповідними додатками з боку банківської установи та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Звернув увагу на те, що право на звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження є виключно у державного виконавця, а тому ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не мало права на звернення із такою заявою до суду.

У судове засідання апеляційного суду сторони (їх представники) не з'явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотними повідомлення про вручення поштових відправлень, причини неявки суду не повідомили. Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу боржника учасники справи не скористалися.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 05.12.2018 року.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, рішенням Баришівського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року, позов ПАТ «Український бізнес банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Український бізнес банк» заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 69266,31 грн., заборгованість за простроченою сумою боргу в розмірі 4978,22 грн., поточну заборгованість за відсоткам в розмірі 1195,50 грн., прострочену заборгованість за відсотками в розмірі 6784,68 грн., суму штрафних санкцій в розмірі 497,82 грн., а всього стягнуто 82722,53 грн.

30.03.2016 року Баришівським районним судом Київської області видано виконавчі листи з примусового виконання рішення Баришівського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року ухваленого у справі № 355/1804/14-ц.

Постановою головного державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУ юстиції в Київській області Качур Т.М. від 23.10.2017 року відкрито виконавче провадження № 54973064.

16.03.2018 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Н.А., зареєстрований у реєстрі за № 124.

Відповідно до умов вказаного договору право грошової вимоги за кредитним договором № КАВБКФ /1020395.1 від 22.01.2014 року, укладеним між ПАТ «Український БізнесБанк» та ОСОБА_4 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Таким чином, до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_4 за його кредитними зобов'язаннями по кредитному договору № КАВБКФ /1020395.1 від 22.01.2014 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. ч. 1, 2, 5 ст. 8 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема й виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Судом вірно встановлено, що відступлення права вимоги за кредитним договором відбулося після ухвалення судового рішення.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Частиною 1 ст. 378 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Проводячи аналіз наведених норм права, слід дійти висновку, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв'язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, у тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником повністю узгоджується із встановленими судом обставинами справи і наявними у матеріалах справи доказами, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є правонаступником стягувача ПАТ «Укрбізнесбанк» щодо кредитних зобов'язань ОСОБА_4. Доказів, на підтвердження протилежного боржником до суду першої інстанції не надано, таких доказів не надано і апеляційному суду.

Доводи апеляційної скарги у тому, що копія договору про відступлення прав вимоги від 16.03.2018 року, яка міститься у матеріалах справи, є нечитабельною, а тому не можна встановити, що договір та додатки до нього є правом вимоги за кредитним договором № КАВБКФ/1020395.1 від 22.01.2014 року до боржника ОСОБА_4 колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи містяться копія зазначеного договору і додаток до нього, зміст яких є читабельним (а.с.97-100,101-102).

Так, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Жодних доказів на спростування того, що за договором про відступлення прав вимоги від 16.03.2018 року до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не перейшло право вимоги за кредитним договором № КАВБКФ/1020395.1 від 22.01.2014 року до боржника ОСОБА_4, боржником у розпорядження суду не надано. Такі доводи є власними домислами та припущеннями ОСОБА_4

Безпідставними є доводи апеляційної скарги утому, що заявник не наділений правом звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Такі доводи колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки повністю суперечать нормам закону.

Так, частиною 2 статті 442 ЦПК України визначено, що заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Отже, передача кредитором своїх прав іншій особі за договором про відступлення прав вимоги є правонаступництвом, і правонаступник первісного кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження із наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Отже, твердження ОСОБА_4 про незаконність постановленої ухвали, порушення норм процесуального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Хибними є доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів щодо належності повноважень ОСОБА_7 на підписання договору про відступлення права вимоги від 16.03.18 з відповідними додатками з боку банківської установи та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки у матеріалах справи міститься рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 869 від 16.03.2018 року про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Укрбізнесбанк» та делегування повноважень ліквідатора (а.с. 68, т.ІІ).

Відтак доводи ОСОБА_4 в цій частині повністю спростовуються наявним у матеріалах справи письмовим доказом, який було враховано судом.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у відмові у задоволенні заяви, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали.

Під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з'ясував обставин справи, надав вірну правову оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 02 листопада 2018 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 22 грудня 2018 року, вступна і резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались через неявку учасників справи та їх представників в судове засідання 05 грудня 2018 року.

Судді:

Л.Д.Поливач

А.М.Стрижеус

О.І.Шкоріна