Номер провадження: 22-ц/785/8200/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

імена (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року(суддя Бойчук А.Ю.)

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 24.04.2010 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, який був розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2016 року.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з матірю за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач до травня 2017 року допомагав та добровільно перераховував на банківський рахунок аліменти на утримання дітей у розмірі 7000 грн., однак перестав цього робити.

Відповідач офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, тому має можливість надавати допомогу на утримання доньок, однак ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, інших утриманців не має.

Позивачка знаходиться у декретній відпустці, доходів не має, тому була змушена звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох малолітніх дітей: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на дитину, у загальному розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) на двох дітей, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дати подання позову до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, а саме з 14.06.2017 року та до досягнення дітьми повноліття. У іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок. Допущене негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, які мають значення для справи, не відповідають дійсним обставинам справи, звязку з чим рішення підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У звязку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 з 24.04.2010 року по 28.03.2016 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 Шлюб розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2016 року.

Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 160428 від 14.01.2009 року та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно з копією свідоцтва про народження Серії І-ЖД № 349428 від 02.04.2013 року.

Після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб.

Позивач звертаючись до суду з позовом посилалася на те, що відповідач до травня 2017 року допомагав, добровільно перераховував на банківський рахунок аліменти на утримання їх спільних дітей у розмірі 7000,00 гривень, однак перестав надавати аліменти, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд виходив з того, що відповідач інших дітей не має, є працездатною людиною за станом здоров'я та спроможний платити аліменти на утримання малолітніх доньок, на спростування вказаного відповідачем не було надано жодного доказу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Судом на час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 працював на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області. Посадовий оклад відповідача станом на 07.11.2017 року, згідно з штатним розписом прокуратури Одеської області складав 5 730,00 гривень, що підтверджувалося копією довідки № 229 від 07.11.2017 року.

Також судом було встановлено, що відповідач інших дітей не мав, є працездатною людиною за станом здоров'я та спроможний платити аліменти на утримання малолітніх доньок.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, на спростування того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти до суду не було надано жодного доказу.

Судом було взято до уваги факт, що на утриманні відповідача знаходяться непрацездатні батьки, однак вказане не доказувало щомісячні витрати на їх утримання саме відповідачем.

Також судом при розгляді справи були взяті до уваги заперечення відповідача, в яких він зазначив, що згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/3 від заробітку, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Натомість судом встановлено, що діти знаходяться на утриманні позивача, яка перебуває в скрутному фінансовому стані, оскільки перебуває в декретній відпустці. Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум

- дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень;

На підставі вищевикладеного, суд на законних підставах частково задовольнив позов та стягнув аліменти на утримання малолітніх дітей, у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, щомісячно.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 14.06.2017 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного, суд допустив негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у межах суми платежу за один місяць.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що судом порушені розумні строку розгляду справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення та допущено порушення прав, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судове рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи стосовно того, що 13 листопада 2017 року від відповідача до суду надійшли письмові заперечення до позову, які суд виклав у своїх мотивів, однак з часу надходження заперечень та ухвалення рішення минув значний час, та в житті ОСОБА_3 змінилися фактичні обставини, які судом не прийняті до уваги, так як відповідач думав на той час, що судом ухвалене рішення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки сторони у відповідності до вимог цивільно-процесуального законодавства повинні цікавитися про рух та розгляд справи, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_3 цікавився розглядом своєї справи та не надав до суду докази на спростування доводів позовної заяви та підставі наданих доказів розглянув справи ухваливши судове рішення.

Крім того, слід зазначити, що 13.11.2017 року, ОСОБА_6, представник ОСОБА_3 звертаючись до суду з запереченнями на позовну заяву просив задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з нього аліменти у розмірі 1/3 від заробітку на двох дітей, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, однак 17.07.2018 року ОСОБА_6, представник ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, просить у їх задоволені відмовити, та розглянути справу за їх відсутністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_7