Провадження № 2/127/2491/18
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 серпня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря судового засідання Лисої К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в м. Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управляння Пенсійного фонду України в м. Вінниця, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,

вимоги позивача: стягнути з державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 27 146 грн., перерахувавши їх на банківські реквізити позивача.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 18 червня 2018 року звернувся до суду з позовною заявою до Управляння Пенсійного фонду України в м. Вінниця, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди завданої органом державної влади в розмірі 27146,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 03 січня 2017 року позивачем подано скаргу до УПФ в м. Вінниця із вимогою про притягнення до відповідальності посадових осіб у зв'язку із ненаданням запитуваних раніш відомостей з проханням розглянути скаргу у присутності заявника. Листом від 13 січня 2017 року заявника повідомлено про відсутність підстав для розгляду скарги у його присутності. Вважаючи такі дії незаконними, ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого ВРУ з прав людини із відповідною заявою про притягнення посадових осіб до адміністративної відповідальності ч. 7 ст. 212-3 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року (справа 127/8639/17), виконуючу обов'язки начальника Управління ПФ України у м. Вінниця ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 7 ст. 212-3 КУпАП відносно потерпілого ОСОБА_1 З посиланням на положення ст. 23, 1174 ЦК України, позивач вважає про наявні підстави для відшкодування завданої йому моральної шкоди саме відповідачами. Спричинена моральна шкода полягає у стражданнях, яких зазнав позивач при захисті своїх прав у судовому порядку, витрачаючи значні зусилля та час для його відновлення. Захист прав вимагав від позивача додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, адже позивач був змушений готуватись до виступах в судах, надавати пояснення, звертатись за правовою допомогою, що пов'язано з психічним напруженням та відривом від звичайних занять. Зазначені обставини призвели до виникнення у позивача хвилювань, та переживань, відчуття втраченої надії, постійної напруги, невпевненості. Психомоеційна напруга призвела до порушень сну, похитнулось фізичне здоров'я, що виразилось у зниженні імунітету, виникла загальна слабкість, головні болі, підвищення тиску, виникли запальні процеси, що підтверджується довідкою КЗ «ЦПМСД №5 м. Вінниця». Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює в 27146,00 грн., яку обрахував виходячи із прожиткового мінімуму на одну особу за місць за період з 13 січня 2017 року (дата отримання листа відповідача) по 30 квітня 2018 року (дата подання позову до суду). Зазначений розмір морального відшкодування позивач вважає розумним, справедливим, та таким що сприятиме відновленню його психоемоційного та фізичного стану здоров'я.

Обставини протиправності дій посадової особи відносно позивача, останній вважає встановленим постановою Апеляційного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року. Обов'язок щодо доведення відсутності вини відповідача, на думку позивача, покладається на відповідача. Позивач вважає, що дії посадової особи ПФ України знаходяться у причинному зв'язку із спричиненням моральної шкоди, адже позивач змушений звертатись до Уповноваженого ВРУ з прав людини, судових органів витрачаючи особистий час, яке в свою чергу потягло страждання, яких зазнав позивач. В частині вимог заявлених до Державної казначейської служби України, позивач зазначив, що відповідно до роз'яснень пленуму ВС України, якщо шкода відшкодовується державою Україна, то Державна казначейська служба виступає у якості відповідача. За наведених обставин просить стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку ДКС України на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 27146,00 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2018 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено 15 денний строк відповідачам для подання відзиву на позовну заяву з моменту вручення копії ухвали.

Відповідач Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці скористалось своїм правом, яке передбачене ст. 178 ЦПК України, та 13 липня 2018 року подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позов не визнає. Крім того вказав, що правовими підставами стягнення моральної шкоди позивач вказує положення ст. 1174 ЦК України, а тому шкода може бути стягнута лише у випадках визнання рішень незаконними з їх подальшим скасуванням або визнання дій або бездіяльності посадових осіб незаконними. Відповідач зазначає, що жодним з наданих доказів не підтверджується факт завдання позивачеві моральної шкоди, заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру. Вибіркове надання інформації, зокрема зазначене і у довідці КЗ «ЦПМСД №5 м. Вінниця», не підтверджує причинно-наслідковий зв'язок між діями посадової особи та завданою шкодою. Також відповідач вважає, що протиправність діяння посадової особи також не є доведеною, адже постановою Апеляційного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року не визнано дії посадової особи незаконними. За наведеного відповідач вважає, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди та просить відмовити у задоволенні позову. Одночасно представник відповідача зазначив про те, що ухвала про відкриття провадження у справі від 26 червня 2018 року отримана відповідачем 05 липня 2018 року, про що надав відповідні письмові докази.

26 липня 2018 року представником відповідача Державної казначейської служби України суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Крім того вказала, що позивачем не доведено жодного з перелічених в ст. ч. 2 ст. 1167 ЦК України підстав, які б надавали право позивачеві на відшкодування моральної шкоди. Будь-яких об'єктивних доказів завдання позивачеві моральних страждань останній не надав. Також позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між відмовою розгляду скарги у його присутності та погіршенням стану його здоров'я, а тому відсутні всі елементи цивільно-правової відповідальності за яких настає остання. За наведених обставин просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 28 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача Управління пенсійного фонду України у м. Вінниця щодо формування індивідуальних відомостей про застрахованих осіб (ОК-5). У зв'язку із неможливістю відповідача надати зазначену довідку, позивач в заяві від 28 грудня 2016 року просив надіслати зазначену довідку до ЦАП «Прозорий офіс» для приєднання до заяви про отримання пільг та на його особисту поштову адресу. Про результати розгляду заяв просив повідомити електронну скриньку. Крім того, в іншій заяві від 28 грудня 2016 року, позивач просив відповідача надати довідку про відсутність можливості отримати довідку ОК-5.

Листом від 30 грудня 2016 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що 26 грудня 2016 року виникли технічні проблеми в роботі програмно-технічних засобів, які забезпечують формування індивідуальних відомостей про застрахованих осіб. Станом на день звернення заявника, а саме 28 грудня 2016 року, щодо формування індивідуальних відомостей про застрахованих осіб (ОК-5), робота вищезазначених засобів не була відновлена. Відновлення роботи відбулось 29 грудня 2016 року. Крім того, роз'яснено порядок отримання індивідуальних відомостей через ЦАП «Замостя» та «Вишенька».

30 грудня 2016 року ОСОБА_1 на електронний портал ПФУ надіслав скаргу про некваліфіковані дії державного службовця на робочому місці № 13 , який 28 грудня 2016 року заявила, що заява це не звернення та не реєструється в журналі вхідної кореспонденції, яка отримана відповідачем 03 січня 2017 року.

Крім того, 03 січня 2017 року позивач звернувся до начальника ПФУ в м. Вінниця із скаргою, в якій просив притягнути до відповідальності посадових осіб управління в зв`язку з ненаданням запитуваних ним раніше індивідуальних відомостей про застрахованих осіб (ОК-5), а також розгляд скарги в присутності потерпілого.

Листом від 13 січня 2017 року за підписом в.о. начальника управління ОСОБА_2, відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що його заяви від 28 грудня 2016 року зареєстровані в журналі обліку письмових звернень громадян, а відповідь на зазначені заяви, у встановлений законодавством строк, а саме 30 грудня 2016 року, надана. Крім того, 11 січня 2017 року заявникові надана відповідь і на скаргу від 30 грудня 2016 року, що надійшла на веб-потрал електронних послуг. Щодо притягнення до відповідальності спеціалістів управління, заявника повідомили, що не надання індивідуальних відомостей про застраховану особу з причин, що не залежать від спеціалістів управління, не може кваліфікуватись як невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків. Одночасно зазначено про відсутність необхідності розглядати скаргу у присутності заявника.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2017 року провадження у справі відносно в. о. начальника управління ПФУ в м. Вінниці ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 7 ст. 212-3 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Описова частина постанови містить встановлення обставин порушення ОСОБА_2 положень ЗУ «Про звернення громадян» при розгляді скарги ОСОБА_1 в частині не запрошення останнього на розгляд скарги, тобто встановлена вина посадової особи за складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 7 ст. 212-3 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2017 року скасована. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 7 ст. 212-3 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду строків передбачених ст. 38 КУпАП. При цьому описова частина постанови містить твердження, що винуватість ОСОБА_2 є доведеною. Постанова набрала законної сили.

На підтвердження обставин наявності спричиненої моральної шкоди позивачем надано довідку КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» від 19 березня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 01 січня 2017 року по 01 березня 2018 року останньому призначались лікарські засоби.

За наведених обставин позивач звернувся до суду, вважаючи про наявні підстави для відшкодування моральної шкоди на його користь за рахунок держави у зв'язку із незаконними діями посадових осіб органів державної влади з посиланням на положення ст. 1174 ЦК України.

Частинами 1 та 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому ч. 2 зазначеної статті визначено, що моральна шкода може полягати і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зазначаючи про наявні підстави для стягнення з відповідачів моральної шкоди, позивач посилається зокрема і на положення ст. 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Крім того, відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Враховуючи наведене, для відшкодування на користь позивача моральної шкоди за рахунок держави, слід встановити наявність моральної шкоди спричиненої позивачеві та в чому вона полягає, протиправність дій посадової особи органу державної влади та її вини у заподіянні шкоди а також наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Вказуючи про наявність спричиненої моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначає, що остання полягає у виникненні у позивача хвилювань, та переживань, відчуття втраченої надії, постійної напруги, невпевненості, а психомоеційна напруга призвела до порушень сну, похитнулось фізичне здоров'я, що виразилось у зниженні імунітету, виникла загальна слабкість, головні болі, підвищення тиску, виникли запальні процеси. При цьому вказує, що вищезазначені страждання виникли у зв'язку із захистом своїх прав у судовому порядку, втратою значних зусиль та часу для його відновлення, докладання додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, адже позивач був змушений готуватись до виступах в судах, надавати пояснення, звертатись за правовою допомогою, що пов'язано з психічним напруженням та відривом від звичайних занять.

За твердженням позивача, протиправність дій посадової особи органу державної влади та її вини у заподіянні шкоди підтверджується постановою Апеляційного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року. Суд погоджується із твердженням позивача про те, що вищезазначеним судовим рішенням встановлено протиправність дій та вина посадової особи, при цьому звертає увагу на те, що протиправність дій та вина встановлені щодо не запрошення ОСОБА_1 на розгляд його скарги від 03 січня 2017 року.

Визначаючись із наявністю причинного зв'язку між спричиненої моральною шкодою і протиправним діянням посадової особи, суд враховує положення ст. 25 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до якої громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги, та зазначає наступне.

Порушене право позивача полягає у тому, що останнього не було запрошено, а відповідно він і не брав участі, у розгляді скарги від 03 січня 2017 року, що прямо передбачено положеннями Закону України «Про звернення громадян». Шкода, яка може бути стягнута на користь позивача у даному випадку, має бути спричинена саме порушеннями його права, тобто у зв'язку із позбавленням його можливості брати участь у розгляді скарги. Натомість твердження позивача щодо обґрунтування наявності моральної шкоди та її змісту, зводяться до того, що шкода завдана останньому на етапі притягнення винних осіб у порушенні його прав до відповідальності, а не у зв'язку із позбавленням його можливості брати участь у розгляді скарги. Отримавши моральні страждання, про які зазначає позивач, останній захищав не порушене право, а вчиняв дії по притягненню осіб до відповідальності. Тобто, страждання, яких зазнав позивач, в свою чергу не пов'язані із захистом порушеного права. Обставин та доказів про наявні моральні страждання пов'язаних саме із захистом порушеного права позивачем не надано.

За наведених обставин, суд вважає, що відсутній причинний зв'язок між моральною шкодою, про наявність якої стверджує позивач, та протиправними діяннями посадової особи органу державної влади. За відсутності вищезазначеного зв'язку, відсутні і правові підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 16, 23, 1174 ЦК України, ст. 25 Закону України «Про звернення громадян», ст. ст. 5, 13, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управляння Пенсійного фонду України в м. Вінниця, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області К.П. Гуменюк