Провадження № 2/225/160/2018
Справа № 225/6253/17

01 лютого 2018 року м.Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Мигалевича В.В.
секретаря - Голубової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,-
В листопаді 2017 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є балансоутримувачем неприватного житлового фонду на території міста Торецьк.
Під час обстеження покинутого житлового державної власності, було встановлено наступне.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, але за вказаною адресою фактично не мешкають з 2010 року.
Вказана двокімнатна квартира, загальною площею 37,4 кв.м, - державна. Зареєстровані в квартирі особи тривалий час до неї не навідуються, комунальні послуги не сплачуються, станом на 01.11.2017 року заборгованість за користування житлом складає 940,67 грн. Квартира знаходиться у незадовільному стані. Згідно актів обстеження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично не мешкають в квартирі з 2010 року, їх точне місце перебування не відомо.
Визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, необхідно позивачу з метою надання житла для заселення категорії пільговиків та потребуючих житла.
Уповноважений представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутністю, наполягає на задоволенні позовних вимог.
Відповідачі в судове засідання не прибули з невідомої суду причини, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України заочно.
Представник третьої особи Служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області, в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутністю та ухвалити рішення по справі на розсуд суду.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради є балансоутримувачем неприватного житлового фонду на території міста Торецьк.
Квартира № 35 в будинку №17 розташована за адресою: м.Торецьк, вул.Герцена перебуває на балансі Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради.
Згідно довідки № б/н від 27.10.2017 року КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради в зазначеній вище квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до актів виходу комісії КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради, про обстеження покинутого житла державної власності, від 18.05.2017, 16.11.2017 року встановлено, що квартира двокімнатна, загальна площа 37,4 кв.м., вона знаходиться у незадовільному стані, комунальні послуги ні ким не сплачуються. Зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у квартирі АДРЕСА_1, не мешкають з 2010 року, місцезнаходження останніх не відомо.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» в силу ст. 61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення.
Вони вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.
Згідно зі статтею 128 Житлового кодексу України жила площа у гуртожитках надається за спеціальним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
При вирішенні питання про визнання малолітніх дітей такими, що втратили право користування будинком, суд враховує норми ч. 2 ст. 2 Конвенції «Про права дитини від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27.09.1991 року (далі по тексту - Конвенція), відповідно до якої Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї.
За ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.
Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.
У відповідності до Преамбули Закону України «Про охорону дитинства» (далі по тексту - Закон) цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері.
За статтею 1 Закону охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.
Згідно статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно статті 11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
У відповідності до статті 18 Закону діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Таким чином саме батьки дитини несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини та дотримання прав дитини, в тому числі на належне житло, а права дитини на житло залежить від правомірності користування цим житлом її батьками, з якими дитина має право проживати.
Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 2010 року понад сім місяців, оплата за користування житлом не здійснюється, що перешкоджає позивачеві у здійсненні прав щодо майна, будь-яких заперечень стосовно позовних вимог від Служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області до суду не надходило, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Пунктом 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 1600,00 грн.(а.с.1), тому суд вважає необхідним стягнути на користь позивача вказану суму судового збору з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283, п.1 «Перехідних положень» Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовні вимоги Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Комунального підприємства ««Торецьккомсервіс» Торецької міської ради судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.
Копію заочного рішення направити сторонам, які не зявились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача , яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя