Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Пр. № 22-ц/778/507/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Гончар М.С.

судді Кочеткова І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2017 року за заявою ОСОБА_2 про роз'яснення рішення Бердянського міськрайонного суду від 28 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути аліменти з відповідача ОСОБА_2 на її користь та на утримання синів - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову по суду і до повноліття дітей.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2012 року (а.с.45) позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уроженця м. Брест, Республіка Білорусь, який зареєстрований за адресою; АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка зареєстрована за адресою: Україна, АДРЕСА_2, аліменти на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку.

Після досягнення повноліття дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, стягувати у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення повноліття дитиною, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку.

Аліменти почати стягувати з 21.09.2012 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 214,60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню.

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою (а.с. 59-60), в якій просив роз'яснити вищезазначене рішення суду, а саме:

1. роз'яснити рішення, у т.ч. і вибором форми виконання відповідно до п.п. 1-7 вище,

2. при формі виконання, відмінній від п. 1 (по прожитковому мінімуму України):

- дати точні розбіжності між сторонами і утруднення, що виключають, при виконанні відповіді на вже виниклі питання, пов'язанні з виконанням (вказані вище), - при п.п.4-7 - точний перелік документів і порядок їх надання стягувачем;

- дати усі інші роз'яснення для виключення розбіжностей між сторонами в розумінні цього пункту прийнятого рішення і можливих нових утруднень при виконанні.

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначав, що, фактичним місцем проживання стягувача, дітей та боржника на сьогодні є Російська Федерація, останні також мають адресу в Україні. Ухвалою Московського міського суду від 11 червня 2013 року було задоволено клопотання ОСОБА_4 про визнання та примусове виконання на території РФ рішення вищезазначеного Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2012 року в частині стягнення аліментів на утримання дітей. На його думку, можуть мати місце сім варіантів визначення прожиткового мінімуму (федеральний закон, за місцем реєстрації чи перебування боржника, за місцем реєстрації чи перебування стягувача, за місцем реєстрації чи перебування дітей тощо).

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2017 року (а.с. 90-92) у задоволенні вищезазначеної заяви ОСОБА_2 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 104-107) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області для вирішення питання щодо роз'яснення останнього.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою відкрито (а.с. 112), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 114).

У судове засідання 18 січня 2018 року повідомлені з дотриманням вимог ст. 128-131 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, всі особи, які беруть участь у цій справі, не з'явились, окрім представника ОСОБА_2 за довіреністю (а.с.78) ОСОБА_3, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 14 листопада 2017 року (ухвала апеляційного суду а.с. 112).

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При вищевикладених обставинах та на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі за присутністю окрім представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в режимі відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка у тому числі зазначала, що сьогодні зранку вона електронною поштою надіслала апеляційному суду додаткові пояснення до апеляційної скарги разом із копіями позовної заяви ОСОБА_4 від 08 грудня 2017 року до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів та адміністративного позову ОСОБА_2 до Відділу служби судових приставів - виконавців РФ по Ленінському району Московської області, при цьому, на запитання апеляційного суду остання зазначала, що ці позови виникли вже після постановлення оскаржуємиої ухвали судом першої інстанції у цій справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п.п 1, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є ухвали, постанови.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз'яснення рішення суду у цій справі, керувався ст. 221 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із відсутності підстав для задоволення останньої.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд також виходив із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємої ухвали судом першої інстанції у цій справі (09 жовтня 2017 року).

Так, встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні питання правильно виходив із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 221 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що для звернення до суду за роз'ясненням рішення необхідно, щоб резолютивна або мотивувальна частина його була незрозумілою.

Однак, судом першої інстанції було правильно встановлено, що вищезазначене ухвалене Бердянським міськрайонним судом Запорізької області у цій справі є цілком зрозумілим та містить чітке вказування на те, в якому розмірі, за який період, яким чином стягувати аліменти з ОСОБА_2

Питання, які ставить в своїй заяві ОСОБА_2, відносяться до питання виконання судового рішення і регулюються главами VI ,VII ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 не спростовують фактичних обставин цієї справи, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на процесуальному законі (чинному на час постановлення оскаржуємої ухвали судом першої інстанції) та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2012 року, яке просить у 2017 році роз'яснити заявник ОСОБА_2 у цій справі, виконується, у тому числі з 2013 року на території РФ на підставі ухвали Московського суду від 11 червня 2013 року в порядку задоволення клопотання стягувача ОСОБА_4

А тому, відповідно до вимог ст. 221 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто на час постановлення судом першої інстанції оскаржуємої ухвали у цій справі (09 жовтня 2017 року), останній мав право вирішувати процесуальне питання з приводу роз'яснення останнього за вищезазначеною заявою заявника у цій справі.

Однак, судом першої інстанції було правильно встановлено, що вищезазначене рішення суду першої інстанції від 28 листопада 2012 року у цій справі є чітким та зрозумілим, а тому підстави для його роз'яснення судом відсутні.

Питання, які ставить заявник ОСОБА_2, як боржник у виконавчому провадженні, у цій справі за його вищезазначеною заявою, не є підставами для роз'яснення вищезазначеного рішення суду першої інстанції у цій справі, а є питаннями виконання вищезазначеного рішення суду, які підлягають вирішенню в інший спосіб (право боржника ОСОБА_2 отримувати відповідний розрахунок розміру аліментів за вищезазначеним рішенням суду у державного виконавця, у провадженні якого знаходиться це виконавче провадження, знайомитись з останнім, погоджуватись із цим розрахунком чи не погоджуватись, оскаржувати в разі незгоди цей розрахунок аліментів державного виконавця чи дії державного виконавця у порядку, встановленому законом, тощо).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. 221 ЦПК України в редакції, чинній по 14.12.2017 року включно, ст.ст. 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови буде виготовлено 22.01.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.