Справа № 201/9957/17
Провадження № 2/201/486/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Карнаух І.С.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника позивачки ОСОБА_2

за участю представника відповідачки - ОСОБА_3

за участю представника відповідачки - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання (догляду) та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

13.07.2017р. позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання (догляду) від 11.11.2016р., скасування державної реєстрації права власності на к. № 48 у буд. № 23 по вул. Шевченка у м. Дніпрі.

Ухвалою суду від 17.07.2017р., якою відкрито провадження у справі, позивачку звільнено від сплати судового збору (а.с. № 24).

В обґрунтування позову позивачка в позові посилалася на те, що 25.10.2016р. вона уклала з ОСОБА_6 (племінницею) договір купівлі-продажу АДРЕСА_1. Її знайома ОСОБА_5 (відповідачка) допомагала в укладені цього договору. 11.11.2016р. вона разом з відповідачкою, перебуваючи у Сьомій ДДНК, підписала документи, повязані з оформленням договору купівлі-продажу, як остання їй пояснила. В січні 2017р., під час сплати комунальних платежів, вона дізналася, що власником квартири є ОСОБА_5 на підставі укладеного 11.11.2016р. з позивачкою договору довічного утримання, на підставі якого квартира передана у власність ОСОБА_5

На думку позивачки, існують підстави для розірвання договору довічного утримання. Так, п. 7 договору обумовлений обовязок відповідачки довічно повністю утримувати позивачку, забезпечуючи її харчуванням, лікуванням, доглядом, необхідною допомогою, матеріальним утриманням у розмірі 100 грн. на місяць, зі зберіганням в її, позивачки, довічному користуванні відчужуваної квартири. Але відповідачка означені умови договору не виконувала. Одразу після його укладення ОСОБА_5 вибула до м. Баку (Азербайджан). Позивачка сама сплачує комунальні платежі, купує собі ліки, продукти харчування.

З огляду на те, що відповідачка не виконує зобовязання з утримання позивачки, остання звернулася до Сьомої ДДНК із заявою про розірвання договору. Але в розірванні договору їй було відмовлено у звязку з відсутністю згоди набувача квартири - ОСОБА_5

Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 755, 756, 651 ЦК України, просила суд розірвати договір довічного утримання (догляду), повернути у власність квартиру.

Під час судового розгляду справи позивачка і її представник - ОСОБА_2 (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 11.07.2016р.- а.с. №28-30) позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі.

Представники відповідачки ОСОБА_3 Латиф-огли (діє за довіреністю від 21.02.2017р. а.с. №41) і адвокат ОСОБА_4 (діє на підставі ордеру від 08.02.2018р. та договору про надання правової допомоги від 01.12.2017р. а.с. № 40, 53) в ході судового розгляду справи позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що позивачка розуміла, що 11.11.2016р. нею укладається саме договір довічного утримання з ОСОБА_5, а не завершення процедури дооформлення договору купівлі-продажу з ОСОБА_6 Крім того, не погоджуючись з позовом, виходили з того, що відповідачка дійсно періодично виїжджає за межі країни, але позивачка щомісячно отримувала гроші у розмірі 1500грн., за кошти відповідачки оформлювались нотаріальні дії (розірвання договору купівлі-продажу з ОСОБА_6, оформлення оспорюваного договору). Крім того, посилалися на те, що у п. 12.2. договору передбачено, що у періоди відсутності ОСОБА_5 послуги на утримання (догляд) виконуються третіми особами (батьком, матір,ю або братом) за її рахунок.

Раніше, а саме 05.03.2018р. представник відповідачки ОСОБА_3 Латиф-огли у відповідності до ст. 178 ЦПК України надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову (а.с. № 54).

27.03.2018р. представник позивачки ОСОБА_2 (діє на підставі ордеру від 11.07.2017р. і договору про надання правової допомоги від 11.07.2017р. а.с. № 50-52) надав суду відповідь на відзив у порядку ст. 179 ЦПК України (а.с. № 70), в якій відзначив, що неправдивими є аргументи відповідачки, що вона періодично на нетривалий час виїжджає за межі країни. ОСОБА_5 після укладення договору довічного утримання виїхала з м. Дніпра до м. Баку, де перебуває постійно. Жодного разу після укладення договору до ОСОБА_1 вона не приїздила, будь-якої допомоги не надавала, у т.ч. грошової. Жодних доказів на підтвердження передання (пересилання) позивачці коштів по 1500 грн. щомісячно немає. Всі ліки купувалися позивачкою за власні кошти. Від самого моменту укладення договору позивачка сама сплачує за комунальні послуги, що підтверджують надані саме нею банківські чеки.

Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Підготовче засідання відповідно до ст. 197 ЦПК України проведено 29.03.2018р. (а.с. № 77).

Під час судового розгляду справи відповідно до вимог ч.1 ст. 247 ЦПК України здійснювалося повне фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вислухав позивачку, її представника, представників відповідачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 була власницею АДРЕСА_1. Квартиру свого часу набула у спільну сумісну власність з сином ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 16.09.1998р., виданого виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська. Потім, після смерті сина ОСОБА_7, померлого 05.12.2011р., на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.2012р. стала власником всієї квартири (а.с. № 12, 13).

25.10.2016р. позивачка уклала з ОСОБА_6 (племінницею) договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований у реєстрі за № 922 (а.с. № 23).

Як зазначала позивачка у позові і під час розгляду справи, відповідачка допомагала їй в укладені договору купівлі-продажу. Зокрема, 11.11.2016р. вона, перебуваючи з відповідачкою у нотаріальній конторі, підписала документи, повязані з оформленням договору купівлі-продажу, а в січні 2017р., під час сплати комунальних платежів, дізналася про те, що власником квартири є ОСОБА_5 на підставі укладеного 11.11.2016р. з позивачкою договору довічного утримання (догляду), на підставі якого квартира передана у власність ОСОБА_5

Суд виходить з того, що позивачка просить суд розірвати договір довічного утримання з підстав його неналежного виконання (ст. 651 ЦК України), а не визнати його недійсним як правочин, вчинений без усвідомлення своїх дій (ст. 225 ЦК України), застосувавши наслідки такої недійсності, а тому, суд керуючись нормою статті 13 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених вимог про розірвання договору.

Як вбачається зі змісту договору довічного утримання від 11.11.2016р. (а.с. № 11), його предметом є передання у власність набувача спірної квартири, за умови забезпечення відчужувача довічним утриманням, а у разі втрати здоровя довічним доглядом.

На звернення позивачки постановою завідуючої Сьомої дніпровської нотаріальної контори ОСОБА_9 від 15.02.2017р. відмовлено у посвідченні нотаріальної дії щодо розірвання договору довічного утримання у звязку з відсутністю згоди набувача ОСОБА_5 (а.с. № 21).

Під час розгляду справи позивачка пояснила суду, що вона знайома із батьком відповідачки ОСОБА_3 Латиф-огли з 1977р.. Познайомилася з ним, коли той був ще студентом інституту будівництва і архітектури і поживав у гуртожитку, де вона працювала комендантом. Деякий час він проживав і у неї, а потім повернувся до гуртожитку. Потім, коли ОСОБА_3 закінчив інститут, він отримав квартиру в м. Синельникове і переселився до неї з сімєю. При цьому, він продовжував працювати електриком у гуртожитку. Вона товаришувала з родиною ОСОБА_3, була у них в гостях. Кожного літа дружина Абаса з трьома дітьми приїздили до неї в гості, жили в неї, вона навіть давала їм ключі від квартири.

Пояснила, що її чоловік помер у 1986 році, а син у 2011 році. Онуки та їх дружини емігрували до Америки. На момент укладення договору довічного утримання їй (позивачці) було 76 років, а ОСОБА_5 (відповідачці) виповнилося 26 років. Вона працювала в Тюмені на посаді секретаря нотаріуса.

Позивачка мала намір продати квартиру племінниці ОСОБА_6, ОСОБА_5, дізнавшись про це, запропонувала їй оформити правочин у «свого» нотаріуса. При цьому, в судовому засіданні позивачка, маючи на увазі нотаріуса, вказала на адвоката ОСОБА_4 (представника ОСОБА_3), пояснивши, що саме він готував документи, повязані з оформленням договору.

Позивачка стверджувала у позові, що після укладення договору довічного утримання ОСОБА_5 вибула до м. Баку (Азербайджан) і жодного разу до неї не зявлялася, допомоги з утримання не надавала, не сплачувала за комунальні послуги, не купувала ліки, не допомагала грошима.

Допитана у якості свідка з боку позивачки ОСОБА_10 пояснила суду, що позивачка є її тіткою. З ОСОБА_3 вона не знайома, але знала про нього давно. Їй відомо, що позивачка у 2016р. уклала якийсь договір, підписавши його не читаючи, а коли оформлювала субсидію, то дізналася, що квартира вже їй не належить. Про укладення договору довічного утримання вона дізналася від тітки пізніше. Тітка позичала у її матері кошти і ніколи не розповідала, що їй хтось надає допомогу в утриманні. Одного разу у 2017р. її квартиру обікрали, викрали документи на квартиру. ОСОБА_1 потрапила у лікарню, де вона (свідок) її провідувала.

Свідок з боку позивачки ОСОБА_11 пояснила, що вона є сусідкою позивачки з 1983р.. ОСОБА_3 і його доньку ОСОБА_5 вона одного разу бачила на поминках сина позивачки, приблизно півтори роки тому. Позивачка їй розповідала про те, що уклала з донькою ОСОБА_3 договір довічного утримання, а та без її відома оформила квартиру на себе. Повідомила, що позивачка комунальні платежі сплачувала сама. Одного разу вона зверталася у виконком місцевої ради з питання ремонту даху. Ремонт допоміг їй зробити депутат.

Свідок з боку позивачки ОСОБА_12 пояснив суду, що він є племінником позивачки. З ОСОБА_3 він не знайомий, хоча в тітки (позивачки) він буває раз на два місяці. Тітці ніхто не допомагає, комунальні платежі вона оплачує сама, іноді він, за її проханням. Грошей вона ніколи не позичає. При ньому вона двічі купувала собі ліки. Розповів, що тітка казала, що її ввели в оману, вона підписала договір купівліпродажу з племінницею ОСОБА_6, а потім хотіла його розірвати, оскільки у неї виникли непорозуміння з племінницею. Про договір довічного утримання він дізнався вже після його укладення.

Свідок з боку позивачки ОСОБА_13 пояснив суду, що він працює слюсарем-сантехніком у будівельній академії, де навчався і потім працював ОСОБА_3, а також працювала ОСОБА_1 Знайомий з ними обома з 1987р.. Він був вдома у ОСОБА_1 восени 2017р. Вона повідомила йому, що її квартиру обікрали, зламали замки, вона потрапила у лікарню. Він поміняв їй замки, викликав міліцію. Про наявність договору довічного утримання він дізнався лише перед судовим засіданням. Але йому відомо, що комунальні платежі вона сплачувала сама, купувала собі ліки. ОСОБА_3 він бачив у неї три роки тому назад.

Свідок з боку відповідачки ОСОБА_14 повідомила суду, що ОСОБА_3 є її хрещеним батьком. З ОСОБА_1 вона знайома майже 20 років, але відносини з нею наразі не підтримує і не спілкується. ОСОБА_1 їй говорила, що у неї нікого з родичів немає. ОСОБА_3 їй допомагає продуктами, грошима. Вона особисто двічі була з ОСОБА_3 у ОСОБА_1 3 роки тому назад, коли він відвозив їй продукти і гроші. За останні 3 роки їй нічого невідомо про грошову допомогу, лише зі слів ОСОБА_3, який стверджував, що допомагає.

Свідок з боку відповідачки ОСОБА_15 повідомила суду, що з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 вона знайома з 1994р. Їй відомо, що вони товаришують близько 30 років. Сімя ОСОБА_3 приїздила з Росії до ОСОБА_1, вони допомагали їй продуктами, а та надавала їм у себе тимчасове помешкання (це була допомога з обох сторін одне одному, а не тільки допомога родини ОСОБА_3 позивачці). З позивачкою останній рік вона не спілкується, оскільки та перестала до неї приходити. До цього позивачка їй казала, що окрім сина, у неї нікого немає, в свій час вона збиралася переоформити на нього квартира, але син помер у 2010р. Після цього вона оформляла квартиру на племінницю ОСОБА_6, але потім розірвала з нею договір. Роки два тому переоформила квартиру на ОСОБА_3 чи на його доньку ОСОБА_5, вона точно не знає.

Представник відповідачки ОСОБА_4 в судовому засідання додатково звернув увагу суду на те, що договором передбачено його виконання й третіми особами. Дійсно відповідачка у березні 2017р. виїхала до Російської Федерації. Але позивачці допомагав ОСОБА_3. Крім того, він сам (представник) привозив ОСОБА_1 по 3-4 рази на місяць продукти і 1 500 грн. на сплату комунальних платежів, але розписки з неї не брав. Крім того, відповідачка понесла витрати в сумі 32 000грн. на розірвання договору купівлі-продажу. Ці витрати також розпискою не оформлені.

Окрім пояснень свідків, сторонами на підтвердження їх вимог або заперечень надані суду ряд документів, які долучені до матеріалів справи.

Так, представником відповідачки - ОСОБА_3 долучено до матеріалів справи видану ОСОБА_1 і ОСОБА_5 довідку про розмір плати за вчинення нотаріальної дії посвідчення договору довічного утримання про здійснення сплати платежів на загальну суму 3 922,32 грн. (а.с. № 76).

Позивачка додала до позову копію квитанцій про сплату комунальних платежів від 26.01.2017р., в якій квартиронаймачем значиться ОСОБА_1 і ОСОБА_6 (а.с. № 19).

Під час розгляду справи представником позивачки ОСОБА_2 також долучено до матеріалів справи копії чеків на купівлю ліків, що збереглися у позивачки за 2017р., а також чеків про оплату комунальних послуг за 2017р., де ОСОБА_1 значиться платником (а.с. № 61 69).

Пунктом 7 договору довічного утримання обумовлені обовязки набувача:

у встановлені строки та в обсязі, передбаченому цим договором, здійснювати утримання (догляд) відчужувача;

щомісячно (не пізніше десятого числа місяця) надавати грошову суму в розмірі не менша 100 (ста) гривень;

надавати побутові послуги відчужувачу;

придбавати для відчужувача лікарські засоби на підставі виданих лікарями рецептів на його лікування;

забезпечувати надання відчужувачу медичної допомоги вдома лікарями загального профілю, а також лікарями-спеціалістами (діагностичне обстеження, процедури, маніпуляції, консультування, уколи, масаж та ін.);

щотижневе забезпечення відчужувача продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем його проживання та оплати їх вартості;

організація щоденного триразового харчування відчужувача;

набувач зобов'язаний поховати відчужувача у випадку смерті.

Пунктом 8 договору обумовлене право відчужувача вимагати повного виконання умов договору, його розірвання і повернення переданого нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором.

Оцінюючи надані сторонами докази і власні пояснення, суд дійшов висновку, що дійсно існують підстави для розірвання договору довічного утримання у звязку із його неналежним виконанням, виходячи з такого.

Так, позивачка і її представник стверджували, що відповідачка не виконує належним чином умови договору, передбачені п. 7 договору. Представники відповідачки стверджували протилежне. Зокрема, що позивачка від них щомісячно отримувала гроші у розмірі 1500грн., а також продукти харчування. Крім того, за кошти відповідачки оформлювались нотаріальні дії з розірвання договору купівлі-продажу з ОСОБА_6 в сумі 32 000грн., оформлення оспорюваного договору.

Окрім цих доводів, представниками відповідачки не надано належних, допустимих і достовірних доказів виконання відповідачкою свого обовязку, передбаченого п. 7 договору.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України тягар доведення обставин, що являються підставою вимог чи заперечень покладається на позивача та на відповідача.

Особливості правової природи договору довічного утримання та положення ст.ст. 610, 614 ЦК України покладають на набувача обов'язок щодо доведення обставин належного виконання умов цієї угоди.

При цьому не має правого значення наявність чи відсутність його вини у невиконанні договору, оскільки саме таке застереження містить ст. 755 ЦК України, якою врегульовано підстави його припинення на вимогу відчужувача.

Ані у відзиві на позов ані під час розгляду справи представниками відповідачки не надано суду жодних міркувань з приводу того, в чому виразилося утримання (догляд) відчужувача. Надання допомоги зводиться лише до надання відчужувачу матеріальної допомоги в сумі 1500 грн. і продуктів харчування щомісячно. Проте доказів навіть цього не представлено.

Тому суд не приймає доводи представників відповідачки про надання позивачці матеріальної допомоги в розмірі 1 500 грн. щомісячно.

Окрім того, суд зауважує, що щомісячне матеріальне забезпечення у розмірі не менше 100грн., обумовлене договором, є окремим зобовязанням матеріального характеру і не виключає обовязку набувача виконувати належним чином інші положення договору стосовно утримання, догляду, надання побутових послуг, забезпечення його харчуванням і медичним доглядом.

Варто зазначити, що договором довічного утримання не передбачено обовязку відповідача надавати кошти відчужувачу на сплату комунальних послуг, оскільки квартира залишається в довічному користуванні відчужувача. Допомога в сумі 100 грн. є матеріальним забезпеченням відчужувача та повинно було надаватися набувачем.

Але з самого моменту укладення договору з листопада 2016р. і до цього часу представниками відповідачки не надано доказів надання ОСОБА_16 грошових коштів у розмірі обумовленому договором (не менше 100грн.), або передання їх у будь-який інший спосіб, у тому числі і шляхом оформленням розписок, зарахування на банківську картку позивачки, тощо.

Проаналізувавши позиції сторін, показання свідків, суд доходить до висновку, що виконавцями договору довічного утримання - чи то самою відповідачкою чи то третіми особами (родичами, представниками, тощо), не взято до уваги те, що позивачка є особою похилого віку, їй 76 років, вона страждає на ряд захворювань: стабільна стенокардія, кардіосклероз, атеросклероз з порушенням функції збудженості, гіпертонічна хвороба, астеноневрологічний синдром, що підтверджено випискою з медичної амбулаторної карти від 15.12.2017р. (а.с. № 60). У звязку з цим вона дійсно потребує сторонньої допомоги у вигляді постійного (принаймні регулярного) догляду, належного харчування і забезпечення ліками, призначеними лікарями.

Обовязки щодо забезпечення медичною допомогою лікарями, відповідними процедурами, ліками, організацією харчування з оплатою їх вартості, чітко передбачено договором. На виконання цих вимог жодних доказів не надано. Більш того, представниками відповідача не надано жодних пояснень з приводу перебування позивачки у лікарні у 2017 році і забезпечення її у цей період необхідними ліками. Чеки про придбання ліків були надані суду самою позивачкою. Міркувань з приводу оплати за ліки представниками відповідачки не висловлено.

Жоден з допитаних з боку відповідачки свідків не підтвердили, що вони були очевидцями того, що відповідачка або ОСОБА_3 допомагали позивачці. Зокрема, та ж свідок ОСОБА_14 зазначала, що вона двічі була з ОСОБА_3 у ОСОБА_1 коли він відвозив їй продукти і гроші три роки тому, тобто у 2015 році, коли договір ще не був укладений, а за останні три роки їй нічого невідомо про грошову допомогу, лише зі слів ОСОБА_3, який стверджував, що допомагає. Показання свідка ОСОБА_15 взагалі стосуються стосунків 30-річної давнини, останній рік вона з позивачкою не спілкується.

Отже, суд не може прийняти до уваги у якості доказів показання свідків про те, що відповідачкою або ж її представниками виконувалися умови договору довічного утримання.

Від допиту декількох свідків представники відповідачки відмовилися під час судового засідання 17.07.2018р., а явку інших не змогли забезпечити, незважаючи на те, що дата судового засідання, під час якого будуть допитуватися свідки сторони відповідачки, була відома заздалегідь.

Саме з цих підстав, а також приймаючи до уваги похилий вік позивачки, термін перебування цивільної справи в суді (рівно рік), те, що інтереси відповідачки також представляє фаховий спеціаліст, суд завершив розгляд справи 17.07.2018р. без допиту інших свідків сторони відповідачки.

Свідки з боку позивачки всі одностайно висловили позицію про те, що вони не були очевидцями будь-яких правовідносин з приводу виконання договору довічного утримання.

Позицію представника відповідачки про те, що послуги на утримання (догляд) можуть виконуватися не лише відповідачкою, а й третіми особами (батьком, матірю або братом) за її рахунок, суд враховує. Але це положення не виключає обовязку й цих осіб виконувати умови договору, адже їх обовязки є ідентичними обовязкам самого набувача.

Проте, представниками відповідачки не доведено суду належне виконання цих обовязків, у тому числі іншими особами за рахунок відповідачки.

Суд при вирішенні цього спору виходить з умов самого договору довічного утримання та вимог чинного законодавства, що регулює дані правовідносини.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Відповідно до ч.1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

При встановленні факту невиконання відповідачкою обов'язків за договором довічного утримання, судом з'ясовані обставини, на які позивачка посилалася, як на підставу своїх вимог, що підтверджено доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом встановлено, що відповідачка й інші особи (її представники, треті особи) не виконували умови договору довічного утримання в частині матеріального забезпечення, організації харчуванням, медичною допомогою, приписаними ліками.

Понесені відповідачкою витрати на розірвання договору купівлі-продажу взагалі не стосуються цього спору, оскільки зроблені самою відповідачкою на її власний розсуд і повязані з правовідносинами, що витікають з договору купівлі продажу між позивачкою і ОСОБА_6 Жодного відношення до цього правочину відповідачка не має, хоч і не виключено, що такі витрати відповідачка зробила у власних інтересах - з метою подальшого укладення договору довічного утримання. Проте, це не скасовує її обов'язку надавати утримання позивачці.

Суд звертає увагу сторін на п. 12.1. договору довічного утримання, яким передбачено, що зарахування зустрічних вимог щодо довічного утримання (догляду) не допускається.

Згідно зі ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду) передбачені ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Аналогічне положення міститься у п. 14.3 договору, відповідно до якого у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням набувачем майна обов'язків за даним договором відчужувач набуває права власності на майно, яке було нею передане, і має право вимагати його повернення.

Але дане право власності обмежене, оскільки набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти, передавати в заставу або у власність іншій особі на підставі іншого правочину (ч. 1 ст. 754 ЦК України).

У випадку припинення дії договору внаслідок невиконання або неналежного виконання набувачем обовязків за договором довічного утримання передбачена можливість повернення відчужувану майна.

Якщо набувач відмовляється добровільно повернути майно, набуте ним за договором, відчужувач має право звернутися до суду.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно є спір стосовно розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку із неналежним виконанням договору, який переданий на вирішення суду. Набуття права власності за відчужувачем за договором (тобто повернення цього права) є наслідком розірвання договору довічного утримання вимоги.

Згідно із абз. 4 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» за позовами про визнання питання про наявність або відсутність тих чи інших правовідносин, суд при задоволенні позову зобов'язаний у необхідних випадках зазначити в резолютивній частіші рішення і про ті правові наслідки, які тягне за собою таке визнання (наприклад, про анулювання актового запису про реєстрацію шлюбу в разі визнання його недійсним, анулювання свідоцтва про право власності в разі задоволення позову про витребування майна від добросовісного набувача, тощо).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, то набрали законної сили. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання договору довічного утримання (догляду), то підлягають задоволенню, як похідні, й позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2 (Бабушкінський, Жовтневий р-ни) у м. Дніпрі (раніше м. Дніпропетровськ) Дніпропетровської області, номер запису про право власності 17574472, індексний номер 32496964 від 23.11.2016р., на підставі договору довічного утримання (догляду) від 11.11.2016р., посвідченого завідуючою Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 11.11.2016р. (зареєстровано в реєстрі за № 2-2589).

Судом на дату винесення рішення у справі перевірено, що дійсно 23.11.2016р. нотаріусом здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачкою за договором довічного утримання (догляду) від 11.11.2016р. (а.с. № 110-112).

У звязку з вищевикладеним, позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог та ті обставини, що ухвалою від 17.07.2017р. позивачка була звільнена від сплати судового збору (а.с. № 24), суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 128грн. (по 640грн. за кожну з двох позовних вимог за ставками 2017р., оскільки позов подано у 2017р.)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 651, 755, 756, 748 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.), суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання (догляду) та скасування державної реєстрації права власності задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2), посвідчений завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 11.11.2016р. (зареєстровано в реєстрі за № 2-2589).

Скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) на квартиру АДРЕСА_2 (Бабушкінський, Жовтневий р-ни) у м. Дніпрі (раніше м. Дніпропетровськ) Дніпропетровської області, номер запису про право власності 17574472, індексний номер 32496964 від 23.11.2016р., на підставі договору довічного утримання (догляду) від 11.11.2016р., посвідченого завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 11.11.2016р. (зареєстровано в реєстрі за № 2-2589).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати по справі по сплаті судового збору у розмірі 1280грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя: Ткаченко Н.В.