Єдиний унікальний номер № 616/803/17
Провадження № 2/616/21/18
„18 січня 2018 року Великобурлуцький районний суд
в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.
за участю секретаря ШЕГДА В.М.
позивача ОСОБА_1
відповідача не зявився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації,-
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини викладені в позовній заяві та просила позов задовольнити. Також не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача та прийняти по справі заочне рішення (а.с.45).
Відповідач ОСОБА_2 двічі в судові засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Судові повістки направлені 13 грудня 2017 року та 27 грудня 2017 року за місцем реєстрації відповідача, проте не одержані ним. Факт належного повідомлення про день, час та місце слухання справи підтверджується судовим оголошенням в газеті «Слобідський край» випуск № 1 від 4 січня 2018 року про виклик відповідача в судове засідання (а.с.57-58).
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково за таких обставин.
Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п.1 ст.8 Конвенції).
Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції.
Судом встановлено, що відповідно даних домової книги для прописки громадян, проживаючих в ІНФОРМАЦІЯ_1, за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 (а.с.2931).
Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18 жовтня 2004 року, що підтверджено рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області (а.с.09).
Після розірвання шлюбу позивач продовжила проживати в вказаному житловому будинку в якому зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Великобурлуцької селищної ради Харківської області (а.с.10).
Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 08 серпня 2014 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину спільного з ОСОБА_2 майна подружжя, а саме: житлового будинку з тамбуром площею 90,0 кв. м., літню кухню, погріб, туалет, які розташовані за адресою: Харківська область, Великобурлуцький район, смт. Великий Бурлук, вул. Молодіжна, буд.1 та земельну ділянку загальною площею 0,12 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Харківська область, Великобурлуцький район, смт. Великий Бурлук, вул. Молодіжна, буд.1 (а.с.14-19).

Крім того, рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 29 серпня 2016 року за позивачем визнано право приватної власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, яка належала бувшому чоловікові ОСОБА_2, розташованого за адресою: Харківська область, Великобурлуцький район, смт. Великий Бурлук, вул. Молодіжна, буд. 1 та складається з «літ. «А-1» житлового будинку з тамбуром, площею 90,0 кв.м.», «літ. «Б» літньої кухні, літ. «П» погреба, літ. «Т» туалету, а також визнано за ОСОБА_1 право приватної власності за набувальною давністю на 1/2 частку земельної ділянки, яка належала бувшому чоловікові ОСОБА_2, площею 0,12 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області по вул. Молодіжна, буд. 1 (а.с.26-28).

Отже, позивач ОСОБА_4 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по вул. Молодіжна, буд.1, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцького району, Харківської області, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 99596598 від 06 жовтня 2017 року та індексний номер витягу 99655061 від 09 жовтня 2017 року (а.с.12,13).

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач і відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, однак 18 жовтня 2004 року їх шлюб було розірвано, що підтверджено рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18.10.2004 р (справа № 2-357/2004 р.), тобто з цього часу сторони припинили сімейні стосунки.

Відповідно до ст.191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом, а згідно ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до актів обстеження будинку від 25 серпня 2009 року, 19 травня 2014 року, 09 лютого 2016 року, 10 листопада 2017 року, при обстеженні будинку, розташованого за адресою: вул. Молодіжна, буд.1, смт. Великий Бурлук, Харківська область встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою, але фактично не проживає з 2000 року (а.с.35-38).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили вищевказані обставини, суду пояснили, що у вищевказаному будинку відповідач не проживає більше десяти років, постійно в даному житловому будинку проживає позивач ОСОБА_1, яка утримує житлове приміщення та прибудинкову територію.

Судом встановлено і це обєктивно підтверджено матеріалами цивільної справи, що відповідач понад 10 років не проживає в спірному будинку, його особистих речей в житловому приміщенні немає, участі в оплаті комунальних послуг за будинок відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного будинку, як до свого постійного місця проживання, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Молодіжна, буд.1, смт. Великий Бурлук, Харківська область.

Щодо позовних вимог про зняття ОСОБА_2 з реєстрації за вказаною адресою, то відповідно до п.3.1. «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого Наказом МВС № 1077 від 22.11.2012, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до п.1.3. зняття з реєстрації місця проживання здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення у день подання особою документів, а тому вимога про зобовязання зняття відповідачів з реєстрації задоволенню не підлягає, оскільки поглинається при задоволенні позову по суті основної вимоги.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст.141 ЦПК України. Так, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серія МТ № 153699 виданий Великобурлуцьким РВ ГУМВС України в Харківській області 22 грудня 2010 року) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, який розташований за адресою: вул. Молодіжна, буд. 1 в смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серія ММ № 798315 виданим Великобурлуцьким РВ УМВС України в Харківській області 26 березня 2001 року), понесені нею судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23 січня 2018 року.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області ОСОБА_7