П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 грудня 2018 року місто Київ

справа № 761/27410/18

апеляційне провадження № 22-ц/824/1650/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря Коцюрби Л.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Кондратенко О.О. від 20 липня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Донського Ярослава Сергійовича, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запису про право власності та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Донського Я.С., третя особа: ТОВ "Кей-Колект", про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запису про право власності та зобов'язання вчинити певні дії.

18 липня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, у якій просила: накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56, 60 кв.м.; заборонити будь-яким третім особам, в тому числі ТОВ "Кей-Колект", вчиняти правочини щодо квартири АДРЕСА_1; заборонити будь-яким державним реєстраторам відповідних реєстраційних органів, державних адміністрацій, територіальних органів державного департаменту реєстрації Міністерства юстиції України, а також усім державним та приватним нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії по внесенню змін до відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1, крім тих, що пов'язані з вживанням заходів забезпечення позову; заборонити будь-яким третім особам, в тому числі ТОВ "Кей-Колект", їх представникам і уповноваженим особам, які діють на підставі договору, за дорученням ТОВ "Кей-Колект" вчиняти дії щодо квартири АДРЕСА_1, а саме: перебувати у квартирі; будь - яким чином проникати до квартири; змінювати замки у квартирі; чинити перешкоди ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у проживанні та користуванні

квартирою; знімати ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з реєстраційного обліку в квартирі; виселяти ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із квартири.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову, у випадку задоволення вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запису про право власності та зобов'язання вчинити певні дії, може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду, оскільки ТОВ "Кей-Колект" може відчужити спірне нерухоме майно на користь третіх осіб; зняти позивача з реєстраційного обліку у вказаній квартирі; примусово виселити її.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 56,60 кв.м., що належить ТОВ "Кей-Колект", заборонивши її відчуження. В іншій частині заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову і ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення заяви в повному обсязі. Скаржник зазначає, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині вимог про заборону вчинення дій, суд безпідставно та необґрунтовано послався на помилковість вибору заявником способу забезпечення позову та невизначеність суб'єктного складу осіб, щодо яких висуваються вимоги. Також судом не наведені мотиви, з яких він дійшов висновку про вирішення справи по суті у разі задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Учасники справи відзиви на апеляційну скаргу до суду не подали.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ТОВ "Кей-Колект" - Магалова Д.Г. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Державний реєстратор Донський Я.С. в судове засідання не з'явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Донського Я.С., третя особа: ТОВ "Кей-Колект", про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запису про право власності та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. п. 1-2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України допускається застосування декількох видів забезпечення позову.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Як убачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони вчинення дій, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність обраного виду забезпечення позову позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Оскаржувана ухвала суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова