Справа № 442/973/17 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/4849/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю - представника апелянта Гнатишака О.В., відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся в суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 12438,44 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 11.12.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, взятих на себе зобов'язань відповідач не виконував, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2016 року становить 12438,44 грн., і яка складається з заборгованості за кредитом 2373,08 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 6957,89 грн., 2038.97 грн. - заборгованість за комісією; штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 568,00 грн. Наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення суми кредиту є право позивача вимагати його повернення та штрафних санкцій за невиконання умов договору, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 12438,44 грн. заборгованості, а також понесені судові витрати.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2017 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2017 року оскаржив представник позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, що призвело до невірного застосування судом норм як матеріального, так і процесуального права.

Зазначає, що 11.12.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з - Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31.12.2016 року має заборгованість -12438.44 грн. Вказану заборгованість Банк просив стягнути в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом, тобто погодився з умовами укладеного договору, встановленим лімітом та відповідно отримав кредитну картку, яка є спеціальним платіжним інструментом. Використання картки відповідачем розпочато з 09.09.2011 року, що знаходить своє відображення в розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви. Відповідач неодноразово користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість. Вважає, що видана платіжна картка є інструментом для здійснення розрахунків, яка має визначений термін дії, по закінченню якого не може використовуватись і перевипускається Банком на новий термін. Отже, відповідачу на підставі укладеного кредитного договору видана картка, строк дії якої встановлено до останнього дня серпня 2015 року. Даний факт відповідачем не спростований, судом кредитна картка для огляду у відповідача не витребовувались. Крім того, із заявами про закриття карткового рахунку відповідач до банку не звертався.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці, то у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня дії картки.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2017 року повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває міськрайонний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог не дотримався.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж на виконання умов договору внесено ОСОБА_3 12.08.2013 року у розмірі 100 грн., інших платежів, які б обумовлювали переривання строків позовної давності відповідачем внесено не було. Перебіг строків загальної позовної давності розпочався 12.08.2013 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов договору закінчився у серпня 2016 року, а позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права лише 07.02.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Статтею 11 Цк України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з п. 1.27 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні, зокрема, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

У пунктах 14.1., 14.8 та 14.12 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Із заяви-анкети, підписаної відповідачем 09.09.2011 року вбачається, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (надалі - Умови), а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку. Відповідач зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку.

З довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду", підписаної відповідачем 09.09.2011 року вбачається, що сторонами обумовлено: тип картки - MasterCardMass; валюту зобов'язання - гривня; тип кредитного ліміту - фінансовий; базова процентна ставка - 2,5 % в місяць (30 % річних) із розрахунку 360 днів у році; строк дії кредитного ліміту - відповідає строку дії картки; порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн. і не більше залишку заборгованості, штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову

Отже, в силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, між сторонами укладено договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у стандартних формах.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також, судом встановлено, що відповідач неодноразово використовував кредитний ліміт, та неодноразово вносив кошти на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, випискою про рух коштів по рахунку та свідчить про часткове виконання грошових зобов'язань.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 204 ЦК України встановлений принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки (пені).

Таким чином, відповідач взятих на себе зобов'язань належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2016 року становить 12438,44 грн., і яка складається із заборгованості за кредитом 2373,08 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 6957,89 грн., 2038.97 грн. - заборгованість за комісією; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 568,00 грн..

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частини третя, четверта статті 267 ЦК України).

Верховний Суд України у правовій позиції, висловленій за наслідками розгляду справи № 6-134цс14 від 01.10.2014 року, зазначив наступне: "Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору".

Як вбачається із згрупованого поштового реєстру відправлень вказаний позов ПАТ КБ "Приватбанк" здано для поштового відправлення 31.01.2017 року, відтак, саме вказану дату слід вважати датою подачею позову.

Наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості стверджується, що останній місячний платіж вийшов на прострочення 30.09.2014 року, про що свідчить обнулення вказаною датою третьої вертикальної колонки "Сальдо поточної заборгованості за кредитом". Враховуючи трьохрічний строк позовної давності щодо дати 30.09.2014 року, такий повинен був спливти 30.09.2017 року, коли вказаний позов подано 31.01.2017 року, що свідчить про те, що кредитор пропустив строк позовної давності не щодо всіх місячних платежів.

Трьохрічний строк позовної давності відповідає періоду 31.01.2014 року по 31.01.2017 року, у даному спорі з 31.01.2014 року по 31.12.2016 року (дата формування розрахунку заборгованості).

В розрахунку заборгованості є наявною дату 31.01.2014 року, відтак, суд першої інстанції на виконання застереження вказаної вище правової позиції Верховного Суду України мав можливість вирішити спір сторін з врахуванням заяви про застосування строку позовної давності.

З врахуванням наведеного, до сплати заборгованості по тілу кредиту належною є сума, яка становить різницю між заявленими до стягнення 2373,08 грн. та простроченим станом на 31.01.2014 року тілом кредиту в розмірі 1848,73 грн. (5-та вертикальна колонка ), що відповідає 524,35 грн.; по відсотках за користування кредитом різницю між заявленими до стягнення 6957,89 грн. та простроченими станом на 31.01.2014 року відсотками в розмірі 1012,39 грн. (12-та вертикальна колонка ), що відповідає 5945,50 грн.; за комісією за користування кредитом різницю між заявленою до стягнення 2038,97 грн. та простроченою станом на 31.01.2014 року комісією в розмірі 300,00 грн. (14-та вертикальна колонка ), що відповідає 1738,97 грн.

Сумарно наведені суми становлять: 524,35 грн. + 5945,50 грн. + 1738,97 грн. = 8208,82 грн. До таких додаються нараховані в день формування розрахунку заборгованості штраф фіксована частина 500,00 грн. та штраф процентна складова 8208,82 грн. * 5% = 410,44 грн. А відтак, належна до стягнення сума боргу становить: 8208,82 грн. + 500,00 грн. + 410,44 грн. = 9119,26 грн.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав не стосовно всіх місячних платежів, що є підставою для скасування рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2017 року та ухвалення нового рішення, про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України суд приходить до висновку, що із відповідача підлягає до стягнення сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) та при подачі апеляційної скарги судовий збір у сумі 1760 грн. 00 коп. ( одна тисяча сімсот шістдесят грн. 00 коп.).

Керуючись ст. ст. 259 ч. 6, 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 вересня 2011 року, що утворилась станом на 31 грудня 2016 року в сумі 9119 грн. 26 коп. і складається із:

- заборгованості за кредитом в сумі 3929 грн.87 коп.;

- заборгованості по процентам за користуванням кредитом в сумі 5945 грн. 50 коп.

- заборгованості за комісією в сумі 1738 грн. 97 коп.,

- штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. 00 коп.

- штрафу (процентної складової) в сумі 410 грн. 44 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) та при подачі апеляційної скарги судовий збір у сумі 1760 грн. 00 коп. ( одна тисяча сімсот шістдесят грн. 00 коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 червня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.