Номер провадження 2/754/1892/18 Справа №754/6999/15-ц
07 серпня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Журавської О.В.
при секретарі Касян А.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд -
Позивач ОСОБА_1 08.05.2015 р. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29.11.2010 р. ОСОБА_2 взяв у нього в позику грошову суму у розмірі 100 000 доларів США, що було оформлено розпискою. У тексті розписки не зазначається дата повернення боргу, проте згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 30.03.2015 р. відповідачу направлено вимогу про необхідність повернення отриманих від позивача у борг коштів, проте, протягом визначеного законом строку, відповідачем не вчинено жодних дій направлених на повернення взятих у борг коштів. На підставі наведеного, керуючись ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на його користь загальну суму боргу в розмірі 2 984 502 (два мільйони дев'ятсот вісімдесят чотири тисячі п'ятсот дві) гривні 11 копійок, з яких: 2 113 239 (два мільйони сто тринадцять тисяч двісті тридцять дев'ять) гривень 50 копійок основного зобов'язання та 871 262 (вісімсот сімдесят одна тисяча двісті шістдесят дві) гривни 61 копійка сплати процентів за користування коштами. Також просить стягнути витрати по сплаті судового збору.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку на 15 листопада 2016 року.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2017 р. цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу була передана для розгляду судді Журавській О.В.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Журавської О.В. від 27 січня 2017 року вищезазначену справу було прийнято до провадження судді та призначено до розгляду на 09 березня 2017 року.
31.03.2017 р. від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про зупинення провадження у справі.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.
18.07.2018 р. від позивача ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки згідно листа Міністерства оборони України від 31.03.2018 р. відповідач ОСОБА_3 на даний час не залучений до участі в антитерористичній операції (а.с. 154-155).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року було поновлено провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 07 серпня 2018 року.
В судове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
В судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою реєстрації та шляхом розміщення відомостей про рух справи на офіційному веб-сайті Деснянського районного суду м. Києва. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «інші причини».
Станом на 07.08.2018 р. клопотань, заяв, відзив на позовну заяву відповідачем подано не було.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст. 280 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечувала сторона позивача.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що 29.11.2010 р. гр. ОСОБА_2 була написана розписка, якою він підтвердив отримання від ОСОБА_1 суми в розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США. Суму отримав в повному обсязі, претензій не має (а.с. 6).
Статтею 1047 ЦК України встановлено для договору позики обов'язкову письмову форму. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.
Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15.
Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 на адресу відповідача ОСОБА_2 була направлена вимога щодо повернення боргу від 30 березня 2015 року, проте протягом строку, встановленого законодавством, а саме тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, дана вимога залишена відповідачем без уваги і жодних дій ОСОБА_2, які були б направлені на повернення суми боргу, вчинено не було.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У відповідності до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суму позики в розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.05.2015 р. становить 2 113 239 (два мільйони сто тринадцять тисяч двісті тридцять дев'ять) гривень 50 копійок є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується позовної вимоги про стягнення процентів за користування позикою, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною 2 статті 1048 ЦК України встановлено, що Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.
Судом не встановлено підстав вважати, що договір позики, укладений між сторонами, можна вважати безпроцентним.
З огляду на наведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів від суми позики у розмірі 871 262 грн. 61 коп. є обґрунтованим і такими, що підлягають задоволенню.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в загальному розмірі 2 984 502 (два мільйони дев'ятсот вісімдесят чотири тисячі п'ятсот дві) гривні 11 копійок підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 48, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280ЦПК України, п.1 ч. 2 ч. 11, ст. ст. 207, 525, 526, 530, 533, 599, 610, 1046-1048 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) заборгованість за договором позики у розмірі 2 984 502 (два мільйони дев'ятсот вісімдесят чотири тисячі п'ятсот дві) гривні 11 копійок, з яких: 2 113 239 (два мільйони сто тринадцять тисяч двісті тридцять дев'ять) гривень 50 копійок основного зобов'язання та 871 262 (вісімсот сімдесят одна тисяча двісті шістдесят дві) гривни 61 копійка сплати процентів за користування коштами.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя