Справа № 368/258/17 Головуючий у І інстанції Шевченко І. І.
Провадження № 22-ц/780/2764/18 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 26 02.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Судді-доповідача Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 02 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У лютому 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, який мотивував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.05.2009 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Пунктами 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити(зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://ptivatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленого договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

У зв'язку з вищезазначеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 58 774,28 грн. за кредитним договором №б/н від 12.05.2009 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 5 941,60 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 46 363,72 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3 193,99 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 2 774,97 грн. Також позивач просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 02 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищезазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.05.2009 року Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було надано ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 400,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Згідно довідки, виданої ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відбувалася зміна умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_2, а саме: зміна кредитного ліміту відбувалася в частині збільшення кредиту - 17.01.2011 року, 24.02.2011 року, 19.03.2011 року та 23.04.2011 року та в частині зниження кредитного ліміту - 28.10.2011 року та 15.12.2011 року.

Відповідач умови вищезазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і станом на 31 січня 2017 року її заборгованість, згідно розрахунку позивача, склала 58 774,28 грн., яка складається з: 5 941,60 грн. заборгованості за кредитом, 46 363,72 грн. заборгованість за відсотками, 3 193,99 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 умов: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 774,97 грн. штраф (процентна складова).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 09 листопада 2016 року у справі №6-1457цс16.

З матеріалів справи вбачається, що 08.05.2014 року відповідачем було здійснено останній платіж у розмірі 500 грн. на погашення заборгованості за наданим кредитом.

Позов було подано до суду у лютому 2017 року, тобто у межах загального строку позовної давності з дати здійснення останнього платежу відповідачем, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірних та необґрунтованих висновків щодо застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 3 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Звертаючись до суду з даним позовом банк, в частині позовних вимог щодо стягнення коштів, які утворились внаслідок заборгованості за кредитом, а саме: заборгованість за процентами за користування кредитом - 46 363,72 грн., заборгованість по пені та комісії - 3 193,99 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2 774,97 грн., свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 має сплатити на його користь вказані кошти відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, та щодо яких згода ОСОБА_4 підтверджується підписом у анкеті-заяві.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що відповідач ознайомлений та погоджувався із вказаними умовами та правилами надання банківських послуг, згідно яких нараховуються проценти по нарахуванню пені, комісії та штрафів.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Вищезазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Апеляційний суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, а отже вимоги банку про стягнення зазначених складових заборгованості є безпідставними і задоволені бути не можуть.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі - 5 941 грн. 60 коп., що складається із заборгованості за кредитом, відповідно до чинного законодавства. Щодо задоволення позову в іншій частині щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, то апеляційний суд дійшов висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні даних позовних вимог.

Керуючись ст. 7, 374, 375 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 02 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.05.2009 року у розмірі 5 941,60 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот сорок одної гривні шістдесят копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.