П о с т а н о в а

Іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 495/6083/15-ц

провадження № 61-408 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Кравця Ю. І., Фальчука В. П.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), ОСОБА_8 про визнання поруки припиненою та стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 29 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_8 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 358 835 швейцарських франків, зі сплатою 8,49 % річних, строком до 29 листопада 2017 року. 29 листопада 2006 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором про надання споживчого кредиту між банком та нею, як поручителем, було укладено договір поруки, за умовами якого вона як поручитель зобов'язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов'язання по вказаному договору про надання споживчого кредиту.

Позивачка вважала, що порука припинена, оскільки банком в односторонньому порядку без отримання її згоди, як поручителя, з 1 липня 2008 року збільшено відсоткову ставку за забезпеченим порукою договором про надання споживчого кредиту на 3 %, тобто збільшено обсяг відповідальності поручителя без її згоди. Крім того, 19 серпня 2014 року на виконання зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту нею було сплачено 110 швейцарських франків, що еквівалентно 1 574 грн 95 коп., які ОСОБА_8, як позичальник за вказаним договором, їй не повернула.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просила суд визнати поруку за договором поруки від 29 листопада 2006 року припиненою, стягнути з ОСОБА_8 на її користь грошові кошти у розмірі 1 574 грн 95 коп.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 5 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано поруку ОСОБА_4 за договором поруки від 29 листопада 2006 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, припиненою. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 1 574 грн 95 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту від 29 листопада 2006 року було змінено банком в односторонньому порядку, шляхом здійснення ПАТ «УкрСиббанк» одностороннього правочину, а саме надсилання листа про збільшення процентної ставки відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту, що призвело до збільшення обсягу відповідальності позивачки як поручителя, без отримання її згоди на такі зміни, унаслідок чого порука за спірним договором є припиненою.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» задоволена, заочне рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що 15 серпня 2008 року банком на адресу позивачки, як поручителя, було надіслано лист про зміну процентної ставки за користування кредитними коштами за договором про надання споживчого кредиту від 29 листопада 2006 року. Після отримання вказаного листа позивачка звернулася до банку й заявила про незгоду на підвищення відсоткової ставки за основним договором. Отже, оскільки у відповідь на лист банку, ОСОБА_4, як поручитель, не надала згоди на підвищення процентної ставки, то такого підвищення не відбулось, тобто не відбулось і зміни зобов'язання, унаслідок чого збільшився би й обсяг відповідальності поручителя. Інших доказів підвищення процентної ставки позивачка не надала.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що лист банку від 15 серпня 2008 року був одностороннім правочином, який направлений на реалізацію права банку на зміну умов кредитного договору та є належним і достатнім доказом зміни банком розміру зобов'язання позичальника. Таким чином, зобов'язання зі сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 29 листопада 2006 року було змінено, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя без її згоди на такі зміни, унаслідок чого порука за договором поруки від 29 листопада 2006 року є припиненою.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та вимог процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 29 листопада 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 358 835 швейцарських франків, зі сплатою 8,49 % річних, строком до 29 листопада 2017 року.

29 листопада 2006 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором про надання споживчого кредиту між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, як поручителем, було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов'язання по вказаному договору про надання споживчого кредиту.

У пункті 2.1. договору поруки передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, якщо це тягне за собою збільшення обсягу відповідальностіпоручителя. Під згодоюсторонни розуміють: візування поручителем змін до основного договору, або отримання його письмової згоди з такими змінами, або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями, або укладенняпоручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Судом також установлено, що 15 серпня 2008 року ПАТ «УкрСиббанк» на адресу ОСОБА_4, як поручителя, направило лист про зміну процентної ставки за користування кредитними коштами з 1 липня 2008 року на 3 % та зазначило про те, що у випадку неподання поручителем письмової відповіді банку на цей лист протягом 14 календарних днів з дати його відправлення, вважатиметься, що поручитель ознайомлений та погодився з викладеними змінами.

Проте після отримання вказаного листа банку позивачка звернулась до ПАТ «УкрСиббанк» і заявила про відсутність своєї згоди на підвищення відсоткової ставки за основним договором, що визнано сторонами, унаслідок чого відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року такі обставини не підлягають доказуванню.

Такі ж положення закріплені у частині першій статті 82 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що оскільки позивачка, як поручитель, у відповідь на лист банку про зміну процентної ставки за користування кредитними коштами не надала своєї згоди, то такого підвищення процентної ставки не відбулось, а, отже, й не відбулось і збільшення обсягу відповідальності поручителя за спірним договором поруки, унаслідок чого відсутні підстави для її припинення.

Доводи касаційної скарги про те, що лист банку від 15 серпня 2008 року був одностороннім правочином, який направлений на реалізацію права банку на зміну умов кредитного договору та є належним і достатнім доказом зміни банком розміру зобов'язання позичальника, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя без її згоди, унаслідок чого порука за спірним договором поруки припинена, безпідставні та спростовуються матеріалами справи, оскільки ОСОБА_4, як поручитель, направила на вказаний лист банку відповідь про свою незгоду зі зміною розміру зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту, а, отже, зазначені зміни у договорі не відбулися, що свідчить про відсутність доказів збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Таким чином, оскільки сторони продовжили виконувати свої права та обов'язки відповідно до первинних умов кредитного договору, у тому числі щодо сплати відсотків за цим договором, то зміни обсягу відповідальності поручителя не відбулось.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк