Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 334/3325/17 Головуючий у 1-й інстанції Баруліна Т.Є.
Номер провадження 22-ц/778/250/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участі секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року у справі за поданням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Косінова Ігоря Вікторовича про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, покладені на них судовими рішеннями відносно боржника ОСОБА_4 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПУМБ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Косінов І.В. звернувся до суду із поданням про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, покладені на них судовими рішеннями відносно боржника ОСОБА_4 у справі за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вказаного подання зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавче провадження ВП № 52400672 (відкрито 04.10.2016 року) по виконанню виконавчого листа № 812/3725/15-ц від 31.12.2013 року виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПУМБ» 174681,62 доларів США та 202415,78 грн. боргу. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 14.10.2016 року за № 52400672.

За інформацією наданою адресно-довідковим бюро ГУДМС України у Запорізькій області боржник знятий з реєстрації за адресою м. Запоріжжя вул. Саперна, 64. Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців встановлено, що за боржником майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє.

Згідно довідки АІС «Автомобіль» за боржником зареєстровані транспортні засоби не зареєстровані. Згідно листа Держпраці у Запорізькій області за боржником майно не зареєстроване. Відповідно листа Держземагенства за даними державного земельного кадастру станом на 31.12.2012 року майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє. Згідно листа Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області за боржником майно не зареєстровано.

Боржником рішення суду не виконується, станом на 17.05.2017 року заборгованість не сплачена від виконання своїх обов'язків ухиляється, крім того, до державного бюджету України не стягується виконавчий збір.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд обмежити боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа до виконання нею своїх обов'язків.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Косінова І.В. відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Косінова І.В. звернувся до суду із апеляційною скаргою в якій, посилаючись на незаконність ухвали суду у зв'язку невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання державного виконавця у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) (а.с. 59-60 ), до апеляційного суду не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 371, 372 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець не надав доказів вчинення всіх дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", спрямованих на погашення боргу, та на підтвердження факту ухилення ОСОБА_4 від виконання судового рішення.

З таким висновком суду можна погодитись.

Згідно з ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п.5 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а якщо він має паспорт, то йому може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобов'язань.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст.377-1 ЦПК України, ( в редакції 2004 року, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали суду), питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування, оскільки особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Отже, законом передбачено юридична санкція у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, і вказане обмеження застосовується як крайній захід впливу на боржника, коли вжитті всі інші заходи впливу.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У зв'язку з тим, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, то відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання державного виконавця, як на підставу вимог подання про тимчасове обмеження особи у праві виїзду, підлягають доведенню.

Судом встановлено, що на виконанні до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшов виконавчий лист №812/3725/15-ц від 31.12.2013 р. виданого Комунарійським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПУМБ» 174681,62 дол. США та 202415,78 грн. боргу.

04.10.2016 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 52400672.

Боржником рішення суду не виконується, борг не сплачується.

Звернувшись з поданням до суду державний виконавець зазначає, що наявні в матеріалах виконавчого провадження документи свідчать про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Водночас, жодних відомостей про те, що ОСОБА_4 отримувала вимоги державного виконавця, постанову про відкриття виконавчого провадження та не виконувала її, тобто ухилялася від явки до відділу, від надання відомостей, які мають значення для примусового стягнення, або іншим чином ухилявся від виконання обов'язків за рішенням суду надано не було. Державним виконавцем також не надано жодних доказів того, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх зобов'язань, та що виконати рішення суду у неї були всі реальні можливості, і цьому не заважали будь-які незалежні від неї об'єктивні обставини.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що за період перебування виконавчого листа на виконанні з 04.10.2016 року державний виконавець здійснював вихід за місцем проживання боржника.

Все це свідчить про неповноту вчинення виконавчих дій та відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань.

Таким чином, матеріали справи не містять відомостей того, що державний виконавець вичерпав усі можливості, а саме того, що встановлював місце проживання боржника, викликав до виконавчої служби, та докази того, що боржник отримував вимоги державного виконавця.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, державним виконавцем не доведено факту ухилення останнього від виконання рішення суду.

При розгляді даного питання судом враховані роз'яснення Верховного Суду України, викладені в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, де зазначено, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Верховний Суд України дійшов висновку, що ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Однак, державним виконавцем зазначене не доведено.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції. Ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18.01. 2018 р.

Головуючий

Судді: