Справа №476/944/17 10.04.2018
Провадження №22-ц/784/507/18
Провадження №22-ц/784/507/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

розглянувши без повідомлення учасників цивільну справу № 476/944/17-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Єланецький районний суд Миколаївської області під головуванням судді Чернякової Наталії Володимирівни о 16 годині 56 хвилині у приміщенні цього суду 01 лютого 2018 року за позовом Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2017 р. Публічне акціонерне товариство «ЕНЕРГОБАНК» (далі - ПАТ «ЕНЕРГОБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що відповідно до укладеного 21 листопада 2013 р. договору № 04-001300-02 (далі - Договір) про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової карти VISA, відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в межах кредитного ліміту шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії з відсотковою ставкою в розмірі 37% річних, а відповідач зобов'язався повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, передбаченому договором. 25 листопада 2013 р. між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, згідно якої кредитний ліміт становить 12000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач виконує свої зобов'язання за Договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 07 листопада 2017 р. складає 84669 грн. 87 коп., з яких: 14362 грн. 06 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 14690 грн. 66 коп. - заборгованість за нарахованими процентами; 30912 грн. 32 коп. - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості по тілу кредиту; 14440 грн. 48 коп. - заборгованість за штрафами за виникнення прострочених відсотків по кредиту; 5014 грн. 35 коп. - заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт (переліміт); 5250 грн. - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа), позивач просив стягнути зазначену заборгованість з відповідача та судовий збір.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме - в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 14362 грн. 06 коп., проти стягнення решти суми заборгованості, нарахованої позивачем заперечували.

Заперечення мотивовані тим, що представником позивача не надано доказів, що підтверджують розмір збитків, завданих Банку неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань за вищевказаним договором, а тому вважали, що визначений розмір штрафних санкцій є необґрунтованим та надмірно високим, у зв'язку з чим просили зменшити розмір нарахованої неустойки. Також посилалися на те, що є підстави для відмови в позові (окрім стягнення заборгованості за кредитом) через пропуск позовної давності.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 01 лютого 2018 р. позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» заборгованість за договором № 04-001300-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 21 листопада 2013 р. у розмірі 84669 грн. 87 коп. та 1600 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави для зменшення нарахованої позивачем неустойки та позивачем не пропущені строки позовної давності, оскільки укладений сторонами договір про видачу та обслуговування кредитної картки не розірваний і є чинним.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, а тому просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення про стягнення з нього 14 362 грн. 06 коп. заборгованості за кредитом.

Апеляційна скарга мотивована тим, що термін дії укладеного сторонами договору - по 21 листопада 2014 р., а тому 21 листопада 2017 р. у позивача сплив строк позовної давності. Також строк звернення з даним позовом пропущений, тому що заборгованість згідно відомостей позивача виникла за кредитом з 26 лютого 2014 р., а тому строк давності слід рахувати з цього дня, а крім того, судом не враховані такі істотні обставини як скрутне матеріальне становище відповідача.

Від ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити рішення суду без змін, а скаргу - без задоволення. Відзив мотивовано тим, що викладені в скарзі доводи, зокрема щодо посилань на важкий майновий стан відповідача як на підставу зменшення розміру нарахованої пені є необґрунтованими і не заслуговують на увагу.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини і вони підтверджуються матеріалами справи.

На підставі заяви-анкети відповідача на отримання кредитної картки (а. с. 17) 21 листопада 2013 р. між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір № 04-001300-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA (а. с. 11-15).

Згідно п.п. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 вищевказаного договору Банк відкриває держателю картковий рахунок НОМЕР_1 в гривнях та випускає кредитну картку типу VISA CLASSIC, здійснює розрахункове обслуговування платіжних операції. Також Банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії, розмір кредитного ліміту зазначається в додатковій угоді до договору.

Пунктом 2.3 Договору сторони передбачили, що порядок здійснення платіжних операцій з використанням кредитної картки, а також порядок отримання кредиту регулюються чинним законодавством України, Правилами міжнародної платіжної системи VISA International, цим договором, Правилами, а також Тарифами Банку.

Також сторони дійшли згоди, що невід'ємну частину цього договору складають Правила користування кредитною карткою VISA (Додаток № 1) та Тарифи Банку (Додаток № 2), які підписані позичальником ОСОБА_1

За користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом Банк щомісячно нараховує проценти, комісії, розраховує та стягує пені та штрафи в розмірі, встановленому Тарифами. Проценти нараховуються в межах терміну користування кредитом, що визначений в п. 2.6 цього договору (п. 5.1 Договору).

Згідно п. 1.4 Тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка VISA» стандартна процентна ставка за користування кредитом по операціям видачі готівки складала 37% річних (а. с. 15).

25 листопада 2013 р. між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору № 04-001300-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA (а. с. 16), згідно з п. 1 якої розмір кредитного ліміту склав 12 000 грн.

Суд встановив, що Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, проте відповідач у порушення умов договору взяті на себе зобов'язання виконував неналежним чином.

Звертаючись з позовом, Банк вважав, що заборгованість відповідача станом на 07 листопада 2017 р. становить 84 669,87 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 14 362,06 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 14 690,66 грн., заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості по тілу кредиту - 30 912,32 грн., заборгованість за штрафами за виникнення прострочених відсотків по кредиту - 14 440,48 грн., заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт (переліміт) - 5 014,35 грн., заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) - 5 250 грн. (а. с. 7-10).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позовні вимоги доведені позивачем у повному обсязі, позивачем подано позов з дотриманням строків звернення до суду, через що відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2-5 ст. 263 ЦПК України).

Таким вимогам рішення суду в повному обсязі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 червня 2015 р. постановою правління Національного Банку України №370 відкликано банківську ліцензію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» (а.с. 30) та згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №115 від 12 червня 2015 р. розпочато процедуру ліквідації вказаного Банку строком на 1 рік з 12 червня 2015 р. по 11 червня 2016 р. (а. с. 29).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №842 від 26 травня 2016 р. вирішено продовжити строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на два роки, тобто по 11 червня 2018 р. включно (а. с. 31).

08 листопада 2017 р. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на адресу відповідача направлено повідомлення-вимогу за вих. №2741/5, згідно якого відповідача повідомлено про необхідність погашення заборгованості за вищевказаним договором у розмірі 84 669 грн. 87 коп. у повному обсязі упродовж семиденного строку з моменту отримання вимоги (а. с. 20).

Відповідачем вищевказані вимоги не виконано, заборгованість за договором №04-001300-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA не погашено.

Згідно наданих позивачем розрахунків, ОСОБА_1 було використано 18 520 грн. 47 коп. кредитних коштів, а повернуто 4 158 грн. 41 коп. Останнє використання кредитних коштів відповідачем відбулося 30 січня 2015 р.

Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції визнано позовні вимоги в частині розміру нарахованої позивачем заборгованості за кредитом у розмірі 14 362 грн. 06 коп.

Враховуючи викладене та положення ст.ст. 206, 263 ЦПК України, суд обґрунтовано дійшов висновку, що відповідачем порушено умови кредитного договору через неналежне виконання обов'язків щодо повернення кредитних коштів та задовольнив вимоги про стягнення 14 362 грн. 01 коп. цієї заборгованості.

Щодо висновків суду про стягнення заборгованості за процентами, то колегія суддів також дійшла висновку про правильність рішення в цій частині.

З рішенням суду в іншій частині позовних вимог повністю погодитись не можна.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється, насамперед, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та неустойка підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 грудня 2015 р. по справі № 6-249цс15, від 29 червня 2016 р. по справі № 6-1188цс16.

Представником відповідача до ухвалення по справі рішення 28 грудня 2017 р. подано заяву про застосування позовної давності (а.с. 56-57) та заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки.

Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід також дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Згідно укладеного сторонами договору (пункти 3.3.1, 5.1, 5.5., 5.1.2, 5.4, 5.4.1), Правил користування кредитною карткою «VISA» та Тарифів сторони домовились про щомісячну сплату процентів за користування кредитом та погашення мінімального платежу, який становить 5% від суми боргових зобов'язань, але не менше 50 грн. Кінцевий строк повного погашення кредиту сторонами не визначено.

Таке свідчить про те, що сторони домовились про погашення боргу частинами, а тому позивач має право на повернення заборгованості за процентами та штрафами в межах строків позовної давності (відповідно 3 роки та 1 рік), які починаються від дня, коли відбулося порушення умов договору (невиконання обов'язку щодо внесення чергового платежу).

Оскільки проценти за користування кредитом, сплата яких визначена як ст. 1048 ЦК України, так і умовами укладеного сторонами договору, входять до складу основного зобов'язання, а не додаткового, то до вимог про стягнення процентів застосовується загальний строк давності.

Позивачем, який звернувся до суду з позовом 28 листопада 2017 р., заявлені вимоги про стягнення прострочених процентів (14 690 грн. 66 коп.), що вбачається з наданого до позову розрахунку, за період з 31 грудня 2014 р. по 06 листопада 2017 р., тобто ці вимоги заявлені в межах позовної давності, а тому суд вірно вважав, що вони підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що строк давності слід відраховувати від 26 лютого 2014 р., який є днем прострочення виконання зобов'язань, тому що ця дата пов'язана з виникнення заборгованості за кредитом, тоді як заборгованість за процентами виникла з 31 грудня 2014 р.

Між тим, з висновком суду про стягнення в повному обсязі нарахованих позивачем штрафів колегія суддів не погоджується.

Задовольняючи позов в частині стягнення штрафів, суд вважав, що оскільки, договір № 04-001300-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA не розірваний і є чинним, позивачем не пропущено строки позовної давності для звернення до суду за вимогами про стягнення штрафів за неналежне виконання умов вищевказаного договору.

Такий висновок суду є помилковим, оскільки для визначення строку позовної давності слід виходити з моменту порушення позичальником умов договору, які стали підставою для нарахування неустойки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 549, ч. 1 с. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до пункту 5.1 договору за користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, банк щомісячно нараховує проценти, комісії, розраховує та стягує пеню та штрафи в розмірі, встановленому тарифами. Проценти нараховуються в межах терміну користування кредитом, що визначений в пункті 2.6 договору.

Згідно з пунктами 6.1, 6.2. договору сторони несуть майнову відповідальність, в розмірі, передбаченому тарифами, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором, а також за порушення правил. У випадку несвоєчасного погашення мінімального платежу чи виникнення овердрафту держатель зобов'язаний додатково сплатити на користь банку штраф у розмірі, передбаченому тарифами.

Відповідно до п.п. 1.12, 1.13 Тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка VISA», штраф за виникнення простроченої заборгованості встановлено у розмірі 150 грн. + 0,2% в день від суми простроченої заборгованості, штраф за користування перелімітом 0,2% в день від суми переліміту (а. с. 15).

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується неустойка (пеня, штраф) за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи неустойки, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення неустойки за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Позивачем проведено таке нарахування штрафів: 30 912 грн. 32 коп. - за виникнення простроченої заборгованості по тілу кредиту (нарахована за період з 26 лютого 2014 р. по 06 листопада 2017 р.); 14 440 грн. 48 коп. - за виникнення прострочених відсотків по кредиту (нараховано за період з 27 лютого 2015 р. по 06 листопада 2017 р.); 5 014 грн. 35 коп. - за несанкціонований овердрафт (переліміт) (нараховано за період з 18 грудня 2013 р. по 06 листопада 2017 р.); 5 250 грн. - за виникнення простроченої заборгованості (константа) (нараховано за період з 31 січня 2014 р. по 31 жовтня 2017 р.).

Тоді як позивач має право на стягнення неустойки (штрафів) в межах строку давності, тобто з 29 листопада 2016 р. по 06 листопада 2017 р., що становить 9 881 грн. 10 коп. - за виникнення простроченої заборгованості по тілу кредиту; 8 209 грн. 75 коп. - за виникнення прострочених відсотків по кредиту; 1 625 грн. 10 коп. - за несанкціонований овердрафт (переліміт); 1 500 грн. - за виникнення простроченої заборгованості (константа), а всього 21 215 грн. 95 коп. штрафів.

Щодо заяви відповідача про наявність підстав для зменшення розміру неустойки і доводів з цього приводу в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до такого висновку.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Оскільки розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитом та процентами за користування кредитом становить 29 052 грн. 72 коп. і є прямими збитками позивача, а розмір штрафів, що підлягає стягненню з відповідача дорівнює 21 215 грн. 95 коп., що не перевищує розмір збитків, відсутні передбачені законом підстави для зменшення розміру неустойки (штрафів).

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині пропуску позивачем строку давності щодо вимог про стягнення штрафів є обґрунтованими, а судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права в частині визначення строків позовної давності, тому в силу п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині визначення розміру заборгованості за штрафами та загальної заборгованості необхідно змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь позивача 50 268 грн. 67 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких 14 362 грн. 06 коп. - заборгованість за кредитом, 14 690 грн. 66 коп. - заборгованість за процентами та 21 215 грн. 95 коп. заборгованості за штрафами.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду підлягає зміні, необхідно відповідно змінити і розподіл судових витрат, здійснений судом першої інстанції.

При звернення до суду позивачем було сплачено 1 600 грн. судового збору, які підлягають поверненню позивачу пропорційно задоволеним вимогам, що становить 949 грн. 92 коп. (50 268,67 х 1 600 : 84 669,87).

Також необхідно провести розподіл судових витрат, понесених в апеляційній інстанції - сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

ОСОБА_1 при звернення з апеляційною скаргою сплатив 2 400 грн.

У зв'язку із частковим задоволенням позову на користь відповідача слід стягнути сплачений ним за подання апеляційної скарги судовий збір пропорційно від суми, на яку зменшено стягнення порівняно із судом першої інстанції, тобто 975 грн. 16 коп. ((84 669,87 -50 268,67) х2 400 грн. : 84669,87).

В силу ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За такого колегія суддів вважає за доцільне покласти на ОСОБА_1 обов'язок сплатити на користь позивача різницю між судовими витратами, які підлягають стягненню, а саме -25 грн. 20 коп.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що строк дії договору закінчився 21 листопада 2014 р.

Так, п. 2.6 договору передбачає, що строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання сторонами цього договору. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії, за умови, що з боку держателя відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обслуговуванню карткового рахунку, та жодна із сторін в установленому договором порядку не заявить про припинення строку дії кредитної лінії, термін дії кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах.

Згідно п. 8.1 вищевказаного договору, договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до моменту його розірвання в порядку, передбаченому договором.

Однак, строк дії договору та строк остаточного повернення всього кредиту сторонами не визначено.

Більш того, згідно розрахунку заборгованості за кредитом, яка визнана відповідачем, останнє використання кредитних коштів відбулося 30 січня 2015 р., що свідчить про продовження дії кредитної лінії відповідно до п. 2.6 договору.

За такого колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу щодо дії кредитного договору та кредитної лінії.

Також колегія суддів погоджується з доводами відзиву щодо відсутності підстав для зменшення розміру неустойки із зазначених відповідачем підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 01 лютого 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» 50 268 (п'ятдесят тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 67 коп. заборгованості за укладеним 21 листопада 2013 року договором № 04-001300-02 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової карти VISA, з яких: 14 362 грн. 06 коп. - заборгованість за кредитом, 14 690 грн. 66 коп. - заборгованість за процентами та 21 215 грн. 95 коп. штрафів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» 25 грн. 20 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

____________________________________

Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2018 року