Справа №580/2044/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бакланов Р. В.
Номер провадження 22-ц/788/44/18 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м.Суми

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 11 жовтня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус Лебединського міського нотаріального округу Сумської області Фурдилов Юрій Вікторович, про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и в:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_8, після чого відкрилась спадщина. Спадкоємцями за законом є він, як син, а також дочки померлої - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідачі у даній справі. Проте, 30 червня 2016 року ОСОБА_6 в порядку ст. 1273 ЦК України подала до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини на користь сестри ОСОБА_5

Посилаючись на те, що відповідачі не надавали необхідної матеріальної та фізичної допомоги спадкодавцю, яка через тяжку хворобу та наявність у неї ІІ групи інвалідності у зв'язку із психічним захворюванням перебувала у безпорадному стані і потребувала постійної сторонньої допомоги та догляду, а також на те, що всі організаційні та матеріальні витрати щодо проведення поховання матері були здійснені за його рахунок, тому позивач просив суд усунути відповідачів від права на спадкування за законом.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 11 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вказане рішення суду представник позивача оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції не враховано обставини того, що факт потреби спадкодавця у постійній сторонній допомозі та догляді був встановлений висновком лікарської комісії від 10 лютого 2012 року за № 53, однак вказану допомогу мати отримувала лише від сина ОСОБА_3 Відповідачі ж, у свою чергу, не проживали разом із спадкодавцем та не надавали їй допомоги, не здійснювали за нею будь-якого догляду, а також не провідували її та не піклувалися про неї.

Також, на думку представника позивача, суд першої інстанції не дав належної оцінки показам свідка ОСОБА_9, завідуючої відділенням № 4 КЗ «Перша обласна спеціалізована лікарня», яка підтвердила факт того, що виключно позивач здійснював догляд за матір'ю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги і заперечення на неї з боку представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, якій за життя була встановлена ІІ група інвалідності внаслідок психічного захворювання, внаслідок чого вона потребувала стороннього догляду (а.с. 12, 13, 25, 38).

Син ОСОБА_8 позивач ОСОБА_3 відповідно до рішення Лебединського районного суду Сумської області від 26 березня 2012 року був призначений її опікуном і, як вбачається з повідомлень КЗ Сумської обласної державної адміністрації «Перша обласна спеціалізована лікарня» та виконавчого комітету Лебединської міської ради, він належно виконував свої опікунські обов'язки (а.с. 8, 9, 62, 71, 72, 73).

Крім того, за інформацією Комунального закладу Сумської обласної державної адміністрації «Перша обласна спеціалізована лікарня» від 06 лютого 2017 року за № 01-55/724 ОСОБА_8 проходила стаціонарне лікування в умовах КЗ СОР І ОСЛ м. Ромни з 1986 року по 2016 роки. За час свого захворювання вона періодично виписувалась додому. Зокрема, протягом останніх трьох років вона кілька разів виписувалась з лікарні в супроводі опікуна, а саме: з 24 січня 2014 року по 28 січня 2014 року, з 28 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року та з 26 червня 2015 року по 30 червня 2015 року (а.с. 61).

За даними спадкової справи, заведеної 30 червня 2016 року приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу Фурдиловим Ю.В., із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися діти померлої - дочка ОСОБА_5, відповідачка по справі, та син ОСОБА_3, позивач по справі, а інша дочка ОСОБА_6, співвідповідачка по справі, відмовилась від прийняття спадщини на користь відповідачки ОСОБА_5 (а.с. 19, 22, 29, 30, 31, 35, 39, 41).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами того, що відповідачі, маючи можливість надавати спадкодавцю ОСОБА_8 допомогу, ухилялись від її надання. Також суд вказав, що у зв'язку зі встановленням обставин перебування спадкодавця під цілодобовим наглядом лікарів у спеціалізованому лікувальному закладі не доведений факт перебування її у безпорадному стані.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, а останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_8 протягом останніх кількох років, а саме: з 2012 року, тобто з часу, коли позивача було призначено її опікуном, до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно перебувала на стаціонарному лікуванні в умовах Комунального закладу Сумської обласної державної адміністрації «Перша обласна спеціалізована лікарня», тобто, знаходилась під медичним наглядом лікарів, де їй надавалась кваліфікована допомога, якої вона потребувала.

У зв'язку із зазначеним, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції обставин щодо ненадання відповідачами допомоги матері у догляді, яка потребувала допомоги, оскільки суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що потреба спадкодавця в допомозі залежала саме від медичного догляду, який здійснювався за рахунок постійного перебування її на стаціонарному лікуванні в умовах «Першої обласної спеціалізованої лікарні» м. Ромни.

Крім того, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, які були повно і всебічно досліджені судом першої інстанції.

Зокрема, до посилання в апеляційній скарзі на неврахування, на думку представника позивача, судом першої інстанції обставин того, що виключно позивач здійснював догляд за матір'ю, а відповідачі ухилялись від обов'язку забезпечити догляд за спадкодавцем, що підтверджується показами свідка ОСОБА_9, яка працює завідувачем відділення № 4 КЗ «Перша обласна спеціалізована лікарня» м. Ромни Сумської області і під час її допиту показала, що дійсно, саме позивач передавав матері одяг, ліки, продукти харчування, а також декілька разів забирав її з медичного закладу, в той час, як за відповідачок вона не знає, чи відвідували вони матір у лікарні, колегія суддів відноситься критично, оскільки вказані обставини, на думку колегії суддів, не доводять факт ухиляння відповідачів від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, з огляду на те, що до висновку про відмову в позові суд дійшов на підставі з'ясування й інших доказів, в тому числі, і показів інших свідків, які підтвердили, що їм відомі обставини того, що відповідачі відвідували матір у лікарні.

Отже, позивач як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не надав належних і допустимих доказів для підтвердження факту ухилення відповідачів від надання спадкодавцеві допомоги, а ті, на які він посилається, на думку колегії суддів, такими не являються.

Зокрема, для задоволення позовних вимог щодо усунення особи від права на спадкування має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, чого позивачем не доведено.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не містять посилань на такі порушення закону, що б могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Лебединського районного суду Сумської області від 11 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: Т.А. Левченко

О.І. Собина