10 січня 2018 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайнного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 вересня 2006 року № 1145. За даною адресою зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2. Позивач стверджує, що останній, не проживає у даному будинку більше двох років, однак сам з реєстрації не знімається. Вказує, що при цьому порушуються її права, а саме відповідно до ст.41 Конституції України, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.
З огляду на наведене позивач просить суд: визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. На адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 28 вересня 2006 року №1145 ОСОБА_1 придбала житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 до матеріалів справи також додано витяг з Державного реєстру правочинів від 28.09.2006, номер вказаного правочину 1603900.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» серії ССВ №907463 єдиним власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, підставою виникнення права власності є вказаний вище договір купівлі-продажу від 28 вересня 2006 року.
З копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають за адресою АДРЕСА_1, встановлено, що в даному будинку прописані: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2
Згідно довідки виданої ТОВ «Управління житлом» від 25.07.2017 року № 1345,разом з ОСОБА_1, зареєстровані донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та колишній чоловік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, які не проживають згідно акту від 25.07.2017 року. В будинку АДРЕСА_2 фактично проживає одна особа ОСОБА_1.
Згідно відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області, гр.. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою в АДРЕСА_3
Згідно рішення Ужгородського міськрайнного суду від 07 грудня 2016 року по цивільній справі № 308/3922/16-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, укладений 20 січня 2011 року та зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №17 - розірвано.
Зі змісту вказаного рішення суду встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають окремо на протязі півтора року, спільного господарства не ведуть, спору з приводу спільного майна не мають.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до абзацу 10 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.
Разом з тим, реєстрація місця проживання відповідача створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном.
Таким чином, враховуючи, що суду не надано відомостей, які б спростовували твердження позивача, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 29, 316, 317, 319, 391 ЦК України, ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житлом, а саме АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В.Фазикош