Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В.М.
Справа № 415/1084/18
Провадження № 22-ц/810/215/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Луганської В.М.

суддів Коротенка Є.В., Коновалової В.А.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2

заінтересована особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради

заінтересована особа ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 01 червня 2018 року ухваленого у складі суду судді Фастовеця Ф.М. у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 недієздатною, заінтересована особа орган опіки та піклування Лисичанської міської ради,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області з заявою про визнання ОСОБА_3 недієздатною та про призначення її опікуном.

В обґрунтування заяви було зазначено, що ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом 2 групи. В заяві зазначено, що донька заявника з дитинства страждає психічним захворюванням, не завжди здатна керувати своїми діями та вважає, що донька може поставити себе у скрутне становище. Просила суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною та встановити над нею опіку, призначивши заявника опікуном.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 01 червня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2, яка діє через представника ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду не відповідає вимогам закону, суд не взяв до уваги висновок експертизи. Висновок експерта відповідає вимогам встановленим законодавцем для можливості визнання особи недієздатною викладеним у ст. 39 ЦК України. Суд не повно зясував обставини, не вирішив питання про призначення опікуна. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 01.06.2018 року та ухвалити нове, яким визнати її доньку недієздатною, встановити над нею опіку та призначити опікуном ОСОБА_2.

23 серпня 2018 року на адресу Апеляційного суду Луганської області від органу опіки та піклування Лисичанської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначено, що орган опіку та піклування погоджується з рішенням суду, рішення суду відповідає вимогам закону. Заявник в заяві та і при зверненнях до органу опіки та піклування неодноразово наголошувала на тому, що підставою для звернення до суду є вирішення матеріальних питань. Вважає, що підстав для скасування рішення суду не має.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала, просить суд апеляційної інстанції залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Органу опіки та піклування Лисичанської міської ради апеляційну скаргу не визнав, вважає, що підстав для скасування судового рішення не має.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які зявилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано достатніх доказів у необхідності визнання ОСОБА_3 недієздатною.

Колегія суддів судової палати погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

За положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов'язаний визнати фізичну особу недієздатною.

Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.

Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з'ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя визначає Закон України "Про судову експертизу".

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження (стаття 3 цього Закону).

Законодавство України про судову експертизу складається також з інших нормативно-правових актів, зокрема Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 жовтня 2001 № 397 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 35 Порядку висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер.

З аналізу наведених норм вбачається, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

З матеріалів справи вбачається, що по справі ухвалою суду від 15 березня 2018 року було призначено судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №79 від 28.03.2018 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 виявляє ознаки хронічного психічного розладу.

Тобто, висновком судово-психіатричної експертизи №79 від 28.03.2018 року не підтверджено, що ОСОБА_3 страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відсутність категоричного висновку щодо наявності в особи саме хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними не дає підстав для визнання особи недієздатною, оскільки ст.39 ЦК України передбачено, що особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Тому, колегія суддів судової палати не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що саме на підставі вказаного вище висновку є підстави для визнання ОСОБА_3 недієздатною.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом другої групи та отримує пенсію.

Проживає за однією адресою з заявником, яка є її матірю, що підтверджується письмовими доказами (а.с.3-5).

ОСОБА_3 періодично проходить лікування у медичних закладах, що підтверджується письмовими доказами (а.с.20-28), відвідує лікарів сама (а.с.29).

Перебувала на обліку у Лисичанському міському центрі занятості, що підтверджується трудовою книжкою.

ОСОБА_3 перебуває на обліку у жіночій консультації з приводу вагітності, з обмінної карти вбачається, що зявляється на прийом до лікаря щомісячно (а.с.134, 135).

ОСОБА_3 навчалась за направленням Лисичанського міського центу зайнятості за професією "перукар (перукар-модельєр)" з 01.03.2018 року по 20.07.2018 року, отримала свідоцтво Р18 №029120 від 20.07.2018 року.

Колегія суддів вважає, що вказані обставини підтверджують, що ОСОБА_3 інтегрована в суспільство, веде соціально активний спосіб життя.

Посилання заявника на те, що донька створює небезпечні умови спільного проживання, та те, що має багато несплачених кредитів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище вкладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374,375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 01 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2018 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: Є.В. Коротенко

ОСОБА_5