Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 336/6169/17 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження №22-ц/778/1062/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Маловічко С.В.

судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя до ОСОБА_3 про стягнення надмірно виплаченої пенсії, за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжязвернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення надмірно виплаченої пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перебуває ОСОБА_3, який отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до ЗУ « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV. Згідно з документами, які містяться в пенсійній справі в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, ОСОБА_3 одержує пенсію по втраті годувальника у розмірі 1 438,15 грн. на місяць. До досягнення повноліття відповідачем та на час виникнення переплати його пенсію по втраті годувальника отримувала його мати - ОСОБА_4. Після здійснення перерахунку пенсії на підставі ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виявлено розрахункову помилку, внаслідок якої було невірно розраховано середній заробіток за 2013 рік, а тому утворилась переплата пенсії у розмірі 4 556,52 грн.

Після виправлення помилки пенсійну справу ОСОБА_3 було приведено у відповідність до вимог чинного законодавства. Але у пенсійній справі відповідача залишилась решта переплати у сумі 2 976,41 грн. за період з 01.12.2013 року по 30.11.2015 рік, яку відповідач відмовився самостійно погасити. Тому, посилаючись на зазначені обставини, Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжяпросило суд стягнути з ОСОБА_3 суму надмірно виплаченої пенсії у розмірі 2 976,41 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що переплата пенсії відповідачу виникла не у зв'язку із рахунковою помилкою зі сторони позивача та останнім не доведено факт недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Так, по справі було встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV у розмірі 1 438,15 грн. на місяць.

До досягнення відповідачем повноліття та на час виникнення переплати, його пенсію по втраті годувальника отримувала його мати - ОСОБА_4.

Після здійснення перерахунку пенсії на підставі ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що у зв'язку з невірним застосуванням середнього показника по народному господарству було невірно розраховано середній заробіток за 2013 рік, внаслідок чого утворилась переплата пенсії у розмірі 4 556,52 грн.

Після виправлення помилки пенсійну справу ОСОБА_3 було приведено у відповідність до вимог чинного законодавства.

Але у пенсійній справі відповідача утворилась решта переплати у сумі 2 976,41 грн. за період з 01.12.2013 року по 30.11.2015 рік.

Згідно ст. 11 ЦПК України ( в редакції Закону на час вирішення справи судом першої інстанції) суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України (в редакції закону на час вирішення справи) кожна сторона судового процесу зобов'язана довести ті обставини, на які вона

посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003р. № 6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05.2003р. № 374/7695.

Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо.

Таким чином, необхідною умовою повернення надмірно виплачених сум пенсій є, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Згідно із ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст. 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

При цьому, правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Правовою позицією Верховного Суду України 22.01.2014р. за результатами розгляду справи № 6-151цс13 визначено, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у ст. 1215 ЦК України відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». Проте, у Кодексі законів про працю України міститься згадка про лічильну помилку при виплаті заробітної плати, що на думку колегії суддів є синонімічним до поняття «рахункова помилка».

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 2009 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надається роз'яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належить неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів.

А отже, невірне застосування середнього показника по народному господарству при призначенні і нарахуванні ОСОБА_3 пенсії по втраті годувальника, не є рахунковою помилкою в розумінні ст. 1215 ЦК України, яка надає право витребування у останнього переплати пенсійних виплат.

Правовою позицією Верховного Суду України від 02.07.2014р. за результатами розгляду справи № 6-91цс14 визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не доведено, що переплата пенсії сталася внаслідок рахункової помилки та що відповідач, набуваючи переплату діяв недобросовісно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, оскільки відсутній факт недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів, які є пенсійною виплатою, та не встановлено й наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

Висновки суду першої інстанції зроблені з урахуванням вищенаведеної правової позиції, вкладеної в зазначених постановах ВСУ.

Зважаючи на такі встановлені обставини у справі, колегія вважає, що суд першої інстанції правильно застосував вимоги ст.ст. 1212, 1215 ЦК України при її вирішенні, на підставі чого обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається УПФУ в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 279, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2017 року у цій справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Постанову складено 30 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: