АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/44/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П., Грох Л.М., Ярмолюка О.І.

секретар Медведчук Н.Д.

за участю апелянтки ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5, позивачки ОСОБА_6, її представника ОСОБА_7, представника позивачки ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/17995/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Хмельницька районна державна адміністрація, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 звертаючись до суду із вказаним позовом зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_10, який постійно проживав та був зареєстрований АДРЕСА_4. Після його смерті відкрилася спадщина і спадкоємцями першої черги за законом є його дружина ОСОБА_8 та дочки ОСОБА_6 і ОСОБА_4 19.06.2013 року між спадкоємцями був укладений договір про поділ спадкового майна, на підставі якого нотаріусом були видані ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2013 р., згідно з якими вона є спадкоємцем будинку у АДРЕСА_5 та присадибної земельної ділянки площею 0,06 га за цією ж адресою. В подальшому, на підставі вказаних свідоцтв ОСОБА_4 зареєструвала своє право власності на вказане майно.

Оскільки рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24 травня 2016 року вказаний договір про поділ спадкового майна від 19.06.2013 р. було визнано судом недійсним, позивачі вважають, що підлягають визнанню недійсними в судовому порядку і свідоцтва про право на спадщину за законом, як такі, що видані ОСОБА_4 на підставі недійсного правочину. Крім того, позивачі вважають, що до складу спадщини ОСОБА_10 увійшли лише ? житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_4, оскільки це нерухоме майно було набуте спадкодавцем під час шлюбу з ОСОБА_8 і є їх спільною сумісною власністю. Отже, частка ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у цьому майні складає по 1/6, тобто 1/3 від 1/2, яка перейшла у спадщину, а частка ОСОБА_8 становить 2/3 (1/2 як дружини та 1/6 як спадкоємця). Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не визнає права позивачів на дане майно, стверджуючи, що вона є одноосібним власником, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 просили суд: визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані ОСОБА_4 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. 19 червня 2013 року та зареєстровані в реєстрі за №4878 та №4880 (із дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 01.12.2014 року та зареєстрованим в реєстрі за №9038), згідно з яким ОСОБА_4 є спадкоємцем майна ОСОБА_10, а саме - житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6; визнати право власності ОСОБА_6 на 1/6 житлового будинку за адресою АДРЕСА_6, загальною площею 180,9 кв.м., житловою площею 50,9 кв.м. та на 1/6 земельної ділянки площею 0,06 га за цією ж адресою із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 та визнати право ОСОБА_8 на 2/3 житлового будинку за адресою АДРЕСА_6, загальною площею 180,9 кв.м. та житловою площею 50,9 кв.м. та на 2/3 земельної ділянки площею 0,06 га за цією ж адресою із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 із зустрічним позовом про визнання недійсним свідоцтв про право власності на спадщину та визнання права власності на спадкове майно.

Протокольною ухвалою суду від 08 серпня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено Хмельницьку РДА.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_4 залишений без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року позов

задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_4 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. 19 червня 2013 року та зареєстроване в реєстрі за №4878, згідно з яким ОСОБА_4 є спадкоємцем майна ОСОБА_10, а саме - земельної ділянки площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: Хмельницька область, АДРЕСА_6, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_4 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. 19 червня 2013 року та зареєстроване в реєстрі за №4880 (із дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 01.12.2014 року та зареєстрованим в реєстрі за №9038), згідно з яким ОСОБА_4 є спадкоємцем майна ОСОБА_10, а саме житлового будинку за адресою АДРЕСА_6.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_6.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6 земельної ділянки площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_6, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 2/3 житлового будинку за адресою АДРЕСА_6.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 2/3 земельної ділянки площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_6, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення в частині визнання права часткової власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_5 є незаконним, а тому в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в позові в повному обсязі. Так, на думку апелянта, судом було розглянуто справу за відсутності предмета спору, оскільки предметом спору і судового розгляду могли бути лише питання про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, і оскільки питання щодо визнання чи не визнання права на спадщину ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ніким не оспорювалося, ОСОБА_4 вважає, що розгляд позовних вимог про визнання права на спадкове майно є передчасним. Також під час розгляду справи судом не було визначено коло спадкоємців і не залучено до участі в справі іншого спадкоємця - дочку ОСОБА_6 Апелянтка посилається на те, що судом невірно було застосовано до спірних правовідносин положення ст. 392 ЦК України та не зазначено, хто є власником майна.

Встановлено, що апелянткою оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на житловий будинок по АДРЕСА_4 та земельну ділянку площею 0,06 га за цією ж адресою. Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року в частині задоволених інших вимог сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі і просять її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_6, її представник ОСОБА_7 та представник ОСОБА_8 ОСОБА_9 апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду - зміні в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_4 на користь держави, з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є дочками, а ОСОБА_8 - дружиною спадкодавця ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Як вбачається із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 ОСОБА_10 19.06.1999 року уклав шлюб із ОСОБА_8 (а.с.49).

22 вересня 2001 року за ОСОБА_10 було зареєстровано право власності на житловий будинок №41 площею 50,90 кв.м., розташований по АДРЕСА_5, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 22.09.2001 року та повідомленням Хмельницького БТІ №673981 від 5.03.2013 року за вих. №93/01-15. (т.1 а.с. 76-77).

20 грудня 2001 року на ім'я ОСОБА_10 було видано державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_3, згідно з яким на підставі рішення виконкому Хмельницької міської ради від 09.08.2001 року №615 йому передано у власність земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_5 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1. (т.1 а.с.69-72).

11 серпня 2005 року між ОСОБА_10, як приватним підприємцем та Хмельницькою РДА був укладений договір №158а оренди земельної ділянки, відповідно до якого Хмельницька РДА надала, а ПП ОСОБА_10 прийняв в оренду земельну ділянку водного фонду, що знаходиться за межами с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області, площею 13,009 га, строком на 20 років з дати реєстрації договору, до 11.08.2025 року (т. 1 а.с. 64 67).

05 листопада 2008 року за ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3, набуту нею на підставі договору №87 на дольову участь в будівництві, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи на вказану квартиру, в тому числі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.11.2008 року.

27 червня 2012 року професор ОСОБА_12 засвідчив заяву пацієнта ПП «Подільська приватна хірургічна клініка професора ОСОБА_12», ОСОБА_10 від 27.06.2012 року, із змісту якої вбачається, що останній заповів належне йому майно ОСОБА_4 та ОСОБА_13 в рівних частках (а.с. 120). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №46726205 від 10.02.2017 року, цей заповіт в установленому законом порядку зареєстровано не було (а.с. 167).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4. І після смерті останнього відкрилася спадщина, заяви про прийняття якої подали ОСОБА_6 09.09.2012 року, ОСОБА_4 5.11.2012 року та ОСОБА_8 19.07.2012 року (а.с.46,48, 50, 54, 62).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24.05.2016 року, що набрало законної сили 19.07.2016 року встановлено, що 19.06.2013 року між ОСОБА_14, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 був укладений договір про поділ спадкового майна, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. та зареєстрований в реєстрі за №4871. Відповідно до цього договору ОСОБА_8 залишається на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1, майнові права за договором оренди земельної ділянки №158а від 11.08.2005 року; рахунок «НОМЕР_8 №10022/033 АТ «Ощадбанк», пенсійний картковий рахунок НОМЕР_5 в ХФ ПАТ КБ «ПриватБанк». ОСОБА_4 переходить право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_5. ОСОБА_6 переходять права на грошові вклади з належними процентами, компенсаціями та сертифікатами, що знаходяться на рахунках НОМЕР_6 та НОМЕР_7 в ХФ АТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 3696,39 грн.

В подальшому, на виконання вказаного вище договору 19.06.2013 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом (т. 1 а.с.154).

Так, ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.06.2013 року, що зареєстроване в реєстрі за № 4876 на рахунки НОМЕР_6, НОМЕР_7 в Хмельницькій філії АТ «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму відповідно 23,36 грн. та 3673,03 грн. (т.1 а.с. 84, 85).

ОСОБА_8 видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.06.2013 року, що зареєстроване в реєстрі за № 4874 на рахунок НОМЕР_10 в ТВБВ №10022/033, підпорядкованому обласному управлінню АТ «Ощадбанк» на загальну суму 0,15 грн.; пенсійний картковий рахунок НОМЕР_5 у відділенні «Центральне» ХФПАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 0,00 грн. (т.1 а.с.82, 83)

ОСОБА_4 видані: свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.06.2013 року, що зареєстроване в реєстрі за № 4878, на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_5, ринковою вартістю 46578,00 грн. і свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.06.2013 року, що зареєстроване в реєстрі за №4880 на житловий будинок АДРЕСА_5, ринковою вартістю 233522,00 грн. (т. 1 а.с. 73-75, 79-81).

19.06.2013 року ОСОБА_4 зареєструвала право власності на успадковані земельну ділянку та житловий будинок, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5105312 від 19.06.2013 р. та №5107227 від 19.06.2013 року. (т.1 а.с.13, 14, 75, 81).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_8 про визнання правочину недійсним, що набрало законної сили 19 липня 2016 року визнано недійсним договір про поділ спадкового майна від 19 червня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А., зареєстрований в реєстрі за №4871. (т.1 а.с.15-16).

Визнаючи недійсними свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 19.06.2013 року, що видані ОСОБА_4, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Договір про поділ спадкового майна від 19.06.2013 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24.05.2016 року визнаний недійсним, а тому зазначені вище свідоцтва також підлягають визнанню недійсними (включно з виданим ОСОБА_4 дублікатом свідоцтва щодо спадкування будинку), оскільки видані на виконання недійсного договору.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності за позивачами на спадкове майно, суд першої інстанції вірно виходив з того, що нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі нових свідоцтв про право на спадщину за законом після визнання судом недійсним договору про поділ спадкового майна, тому сторони мають право на захист своїх спадкових прав в судовому порядку. Та враховуючи, що заповіт ОСОБА_10 є нікчемний, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачі мають право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_10 за законом. Оскільки житловий будинок по АДРЕСА_4, земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_9 за цією ж адресою та квартира АДРЕСА_2 є спільним майном подружжя ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_8, тому суд обґрунтовано прийшов до висновку, що до складу спадщини померлого ОСОБА_10 входить 1/2 зазначених вище житлового будинку, земельної ділянки та квартири, кошти на усіх банківських рахунках і 100% майнових прав, що належали за життя ОСОБА_10 відповідно до договору оренди земельної ділянки №158а від 11.08.2005 року. Так як інші спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_10 відсутні, тому суд першої інстанції, виходячи із позовних вимог, врахувавши частку ОСОБА_8 у спільному майні подружжя, вірно визнав за нею право власності на 2/3 житлового будинку по АДРЕСА_4 та 2/3 земельної ділянки площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за цією ж адресою, а за ОСОБА_6 - право власності на 1/6 частини вище вказаних житлового будинку та земельної ділянки.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном.

В силу ч.ч.1,2 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобо тощо)самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. ( ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. (ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України).

Так, в силу ч. 1 ст. 1252 ЦК України, заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров'я, а також особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку та інвалідів, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров'я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та інвалідів.

Разом з тим, згідно з частинами 7, 8 ст. 1252 ЦК України, заповіти осіб, зазначених у частинах першій - шостій цієї статті, посвідчуються при свідках. До заповітів, посвідчених посадовими, службовими особами, застосовуються положення статті 1247 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-4 ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. (ч.1 ст.1258 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

В силу ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч.5 ст. 1268 ЦК України).

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо надання правової оцінки підставам зустрічного позову ОСОБА_4, який не розглядався є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки суд розглянув справу в межах заявлених первісних позовних вимог. Однак, посилання у мотивувальній частині оскаржуваного рішення про те, що в частині визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом позовні вимоги як первісного так і зустрічного позову слід задовольнити є помилковим, проте не призвели до неправильного вирішення справи.

На думку колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено норми ст.ст. 119, 120 ЦПК України (2004 року) в частині розгляду позову ОСОБА_8, оскільки судом з підстав недоплати ОСОБА_8 судового збору в розмірі 826,80 грн. не залишено позовну заяву без руху є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 12.07.2017 року позов ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було залишено без руху для доплати судового збору в сумі 826,80 грн. та остання на виконання вимог вказаної ухвали 14.07.2017 року сплатила вказану суму, що підтверджується оригіналом квитанції (т.1 а.с. 200, 203).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що справу розглянуто за відсутності предмета спору, оскільки питання про визнання чи не визнання права на спадщину позивачів ніким не оспорювалося, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що нотаріусом було відмовлено ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у видачі нових свідоцтв про право на спадщину за законом після визнання судом недійсним договору про поділ спадкового майна, тому сторони мають право на захист своїх спадкових прав в судовому порядку. Крім того, як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції ОСОБА_4 заперечувала право власності позивачів на спадкове майно.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було визначено коло спадкоємців та обсяг спадкового майна, колегія суддів не приймає їх до уваги з огляду на те, що в суд першої інстанції з врахуванням дат набуття майна у власність ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та у відповідності вимог ст. 22 КпШС України і ст. 60 СК України прийшов до вірного висновку, що спадковим майном спадкодавця є: 1/2 житлового будинку № АДРЕСА_5, 1/2 земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер НОМЕР_9 за цією ж адресою, 1/2 квартири АДРЕСА_3, оскільки вказана нерухомість була придбана в період зареєстрованого шлюбу спадкодавця та ОСОБА_8 Також до спадкової маси спадкодавця ОСОБА_10 входять грошові вклади на: рахунках НОМЕР_6, НОМЕР_7 в Хмельницькій філії АТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму відповідно 23,36 грн. та 3673,03 грн.; на рахунках НОМЕР_10 в ТВБВ №10022/033 у підпорядкованому обласному управлінню АТ «Ощадбанк» на загальну суму 0,15 грн.; на пенсійному картковому рахунку НОМЕР_5 у відділенні «Центральне» ХФПАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 0,00 грн.; майнові права за договором оренди земельної ділянки №158а від 11.08.2005 року, укладеного між Хмельницькою РДА та ПП ОСОБА_10 Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Також судом першої інстанції з врахуванням матеріалів спадкової справи (т. 1 а.с. 45-88) вірно було визначено і коло спадкоємців майна померлого ОСОБА_10, а саме: дружина ОСОБА_8, дочки ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, а саме невірно застосовано ст. 392 ЦК України, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд послався на інші норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. (ст.1268 ЦК України).

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині неправильного визначення судом розміру судового збору стягнутого з відповідача на користь держави, у зв'язку з чим рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року в цій частині слід змінити, зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_4 на користь держави судового збору до 1653 грн. 60 коп.

Інші підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_4 на користь держави судового збору до 1653 грн. 60 коп.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 січня 2018 року.

Суддя - доповідач /підпис/ А.П. Корніюк

Судді /підпис/ Л.М. Грох

/підпис/ О.І. Ярмолюк

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

Головуючий у першій інстанції Стефанишин С.Л. Провадження № 22-ц/792/44/18

Доповідач Корніюк А.П. Категорія №39