Справа № 153/195/18
Провадження № 22-ц/801/88/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 рокуСправа № 153/195/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів Рибчинського В.П., Оніщука В.В.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., позивача ОСОБА_3, його представника адвоката ОСОБА_4, розглянувши за прави-лами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових за-сідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відпові-

дальністю «Єврокар Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю

«Лізингова компанія «Авто Сіті» про визнання права власності на майно,

зняття з нього арешту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ямпільсь-кого районного суду Вінницької області від 14 травня 2018 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Ямполі за головування судді Любинецької-Онілової А.Г.,

В С Т А Н О В И В:

16 лютого 2018 року ОСОБА_5 звернувся у Ямпільський районний суд Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Єврокар Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Лізингова компанія «Авто Сіті» про визнання права власності на майно, зняття з нього арешту. Позов мотивований тим, що 05 січня 2017 року між ОСОБА_5 і ТОВ «Єврокар Україна» був укладений договір фі-нансового лізингу № 209, відповідно до якого товариство зобовязалося придба-ти, зареєструвати у відповідних органах реєстрації та передати у користування позивачу транспортний засіб, а позивач зобовязаний був сплатити передбачені договором лізингові платежі. 22 березня 2017 року позивач виконав свої зобов-язання за дійсним правочином та отримав легковий автомобіль марки Cherу Tiggo 3, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3, вартістю 362600,00 гривень, що підтверджується актом приймання-передачі предмету лізингу від 22 березня 2017 року. Договором купівлі-продажу предмета лізингу та майно-вих прав ( відступлення права вимоги ) від 01 червня 2017 року, предметом яко-го є договір фінансового лізингу від 05 січня 2017 року № 209, усі права та обовязки по ньому, а також отриманий ОСОБА_5 автомобіль перей-шли від ТОВ «Єврокар Україна» до ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті». ТОВ «Єврокар Україна» повідомило позивача про те, що всі лізингові платежі у подальшому йому належить сплачувати на користь ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті», в іншій частині умови чинного правочину залишилися незмінни-ми. У період з 05 січня по 24 листопада 2017 року ОСОБА_5 викону-вав усі свої зобовязання, повністю сплатив викупну вартість предмета лізингу, ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» не має жодних до нього претензій, що підтверджується актом від 16 січня 2018 року про прийняття-виконання послуг за договором фінансового лізингу від 05 січня 2017 року № 209. Отримавши увесь пакет необхідних для оформлення права власності на транспортний засіб докуметів, позивач з відповідною заявою звернувся у Регіональний сервісний центр МВС, однак в оформленні права власності на автомобіль йому було від-мовлено з тієї підстави, що предмет лізингу перебуває під арештом, накладеним постановою Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міс-та Києва від 04 грудня 2017 року у ВП № 55307413. Стверджуючи про пору-шення свого права як лізингоодержувача на предмет лізингу, яке забезпечуєть-ся нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав влас-ника, позивач просив суд визнати його право власності на спірний автомобіль, зняти з останнього арешт ( а. с. 2-3 ).

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 14 травня 2018 року позов задоволений. Визнано за ОСОБА_5 право власності на транспортний засіб - легковий автомобіль марки Cherу Tiggo 3, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3, обєм двигуна 1598 сантиметрів кубічних, вартістю 362600,00 гривень. Знятий арешт з указаного автомобіля, накладений згідно постанови Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від 04 грудня 2017 року у ВП № 5507413. Стягнуто з ТОВ «Євро-кар Україна» на користь ОСОБА_5 1813,00 гривень судового збору. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» солідарно на користь ОСОБА_7 1813,00 гривень судового збору. Ухвалою Ямпільського ра-йонного суду Вінницької області від 23 травня 2018 року у рішенні цього ж су-ду від 14 травня 2018 року виправлена описка, а саме в абзаці 5 резолютивної частини рішення виключено слово «солідарно», тобто зміст 5 абзацу резолю-тивної частини викладений у такій редакції:

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» на користь ОСОБА_5 1813,00 гривень судового збору.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 липня 2018 року у рішенні Ямпільського районного суду Вінницької області від 14 травня 2018 року виправлена описка, а саме у 3 абзаці резолютивної частини номер постанови Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва замість ВП № 5507413 зазначити ЗВП № 55307413.

На рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 14 травня 2018 року у даній цивільній справі 19 жовтня 2018 року надійшла апеляційна скарга ОСОБА_6 Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року особі, яка не брала участі у справі, ОСОБА_6 понов-лений строк на апеляційне оскарження рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 14 травня 2018 року, у справі відкрито апеляційне прова-дження.

Скаржниця вважає безпідставним прийняття судом першої інстанції визнан-ня позову ТОВ «Авто Сіті», оскільки не всі відповідачі його визнали. Договір фінансового лізингу від 05 січня 2017 року № 209, укладений між ТОВ «Євро-кар Україна» та ОСОБА_5 нотаріально не посвідчений, а значить є нікчемним. У ОСОБА_5 відсутні підстави для предявлення позову про визнання права власності на автомобіль і зняття з нього арешту, оскільки він не є належним позивачем, не є власником автомобіля, який перебуває в його користуванні. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 бе-резня 2018 року у справі № 405/7749/17 позов ОСОБА_6 задоволений, визнаний недійсним укладений нею з ТОВ «Єврокар Україна» договір фінансо-вого лізингу, з товариства стягнуто на її користь 50 тисяч гривень та судовий збір у розмірі 640,00 гривень. Це судове рішення набрало законної сили 26 квіт-ня 2018 року, тому вибуття майна із власності боржника порушує інтереси скаржниці як одного з кредиторів ТОВ «Єврокар Україна».

31 жовтня 2018 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_5 на апеляційну скаргу ОСОБА_6, де зазначається про те, що позов був визнаний обома відповідачами: ТОВ «Єврокар Україна» та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті». Більше того, ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» в якості Нового кредитора зверталася з відповідними документами у сервісний центр № 6046 м. Києва щодо зняття автомобіля, яким користується ОСОБА_3 з обліку для оформлення права власності на нього за позивачем. Усі докази досліджувалися судом, рішення якого побудоване шляхом розгляду справи у повному обсязі, а не лише на визнанні позову відповідачами. Крім цього, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2018 року набрало законної сили 26 квітня 2018 року в той час, коли ще 01 червня 2017 року згідно договору відступлення права вимоги усі права та обовязки за договором фінансового лізингу від 05 січня 2017 року, укладеним між ОСОБА_7 і ТОВ «Єврокар Україна», на законних підставах перейшли до ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті». Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити останню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» зазначає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позов-них вимог ОСОБА_5 ухвалене без порушення норм процесуального та матеріального права України, умов договору фінансового лізингу та спеці-ального Закону України «Про фінансовий лізинг, суд у повній мірі зясував об-ставини, що мають значення для ухвалення судом рішення. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», розяснення Пленуму Верховного Су-ду України, яке міститься у Постанові від 01 листопада 1996 року № 9 «Про за-стосування Конституції України при здійсненні правосуддя» обгрунтованим ви-знається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердже-них доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають ви-могам закону про їх належність і допустимість.

Відповідно до норм статті 256 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповід-но до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, норми статей 2, 11 ЦПК України, ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не підля-гає задоволенню, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 14 травня 2018 року є законним та справедливим.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про лікві-дацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних окру-гах» Апеляційний суд Вінницької області ліквідований, утворений Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з міс-цезнаходженням у місті Вінниці. Відповідно до частини пятої статті 31 ЦПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невід-кладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2018 року днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листо-пада 2018 року. У звязку із ліквідацією Апеляційного суду Вінницької області справу передано до новоутвореного Вінницького апеляційного суду.

Протоколом від 14 листопада 2018 року автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначений новий склад колегії суддів для розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційне провадження у даній цивільній справі підлягає закриттю.

Нормами статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а та-кож інші особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх-ні права, свободи, інтереси та ( або ) обовязки, мають право оскаржити в апеля-ційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовт-ня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляцій-ному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаче-ного статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обовязки суд першої інстан-ції питання не вирішував, суддя-доповідач постановляє ухвалу про відмову у прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосу-вання практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосо-вують при розгляду справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункту 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судо-вий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, вста-новленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не-визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової пев-ності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У процесі су-дового розгляду повинні бути послідовно, без винятків, або з обгрунтуванням відмови розгляду, досліджені усі аргументи заявника, що стосується фактів, то суд повинен мати можливість перевірити ті, що є ключовими для справи заяв-ника ( Potocka and Others v. Poland ( Потоцька та інші проти Польщі ), параграф 57.

Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого про-токолу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоко-ли № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Статтею 1 Першого протоколу Конвенції визначе-но, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм май-ном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах су-спільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжна-родного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорен-ко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до пре-цедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності мо-же бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обгрунтовувати їх прийнамні «виправданими очікування-ми» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Ямпільський районний суд Віницької області, ухвалюючи 14 травня 2018 року рішення про задоволення позову ОСОБА_5, не вирішував пи-тання про права та обовязки скаржниці ОСОБА_6, яка не брала участі у справі.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що 05 січня 2017 року ним був укладений договір фінансового лізингу з ТОВ «Єврокар Україна», 01 червня 2017 року був укладений договір купівлі-продажу предмету лізингу та майнових прав ( відступлення права вимоги ) між ТОВ «Єврокар Україна» та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті», згідно умов якого усі права та обовязки, зокрема, за договором, де стороною з 05 січня 2017 року був ОСОБА_5, перейшли до ТОВ «Лізингова компанія «Ав-то Сіті». Саме з цим товариством, починаючи з 01 червня 2017 року, позивач перебував у певних правовідносинах, йому сплачував усі передбачені догово-ром платежі та згідно акту від 16 січня 2018 року про прийняття/виконання по-слуг за договором фінансового лізингу від 05 січня 2017 року № 209 виконав свої зобовязання у повному обсязі. Підписання цього акту, як у ньому зазначе-но, є свідченням, що сторони не мають будь-яких майнових та немайнових пре-тензій одна до одної.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець ) передає або зобовязується передати майно ( товар ) у власність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобоязується прийняти майно ( товар ) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами першою та другою статті 334 ЦК України встановлено, що право власностіу набувача майна за договором виникає з моменту пеердання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважа-ється вручення його набувачеві або перевізникові, організації звязку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуження без зобовязання до-ставки.

Договір купівлі-продажу транспортного засобу не потребує обовязкового нотаріального посвідчення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність заявлення ОСОБА_5 позовних вимог на підставі статей 391, 392 ЦК України.

Як убачається з матеріалів справи, апеляційної скарги ОСОБА_6 та відзиву на дану скаргу ОСОБА_5 скаржниця уклала з ТОВ «Єврокар Україна» договір фінансового лізингу № 4308 25 жовтня 2017 року, судовим рі-шенням від 14 березня 2018 року цей правочин визнаний недійсним. На вказані періоди виникнення правовідносин між ОСОБА_6 та товариством, нас-танням права у скаржниці на заявлення вимог до сторони недійсного договору про стягнення коштів у розмірі 50 тисяч гривень, у ОСОБА_5 з 01 червня 2017 року уже мали місце правовідносини з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» на підставі договору про відступлення права вимоги, який ніким не оспорений та є дійсним і фактично виконаним його сторонами.

Арешт на майно ТОВ «Єврокар Україна» накладений постановою Дарниць-кого ВДВС міста Києва лише 04 грудня 2017 року у той час, коли виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 18 травня 2018 року про стягнення на користь ОСОБА_6 коштів з товариства, відкрите 07 червня 2018 року.

Крім цього, як убачається з повідомлення від 03 вересня 2018 року № 01-18/29 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_8, направленого ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 стягувачами по відношенню до боржника ТОВ «Єврокар Україна» є не одна скаржниця, а кіль-ка ( невизначена у цій справі ) громадян. Тому, враховуючи черговість задово-лення вимог стягувачів, скаржниця не надала достатніх і беззаперечних доказів порушення саме її інтересів, прав рішенням Ямпільського районного суду Він-ницької області від 14 травня 2018 року, ухваленим на користь такого ж як і во-на споживача фінансових послуг.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять вичерпну інформацію щодо предмета доказування. Згідно з части-ною другою статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бу-ти підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність, об-грунтованість та правильність, з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду справи фактичні обставини, постановити ухвалу про закриття апеля-ційного провадження у цій справі за поданою ОСОБА_6 апеляційною скаргою, оскільки таке рішення відповідатиме такій засаді цивільного законо-давства як справедливість.

На виконання вимог статті 142 ЦПК України понесені особами, котрі беруть участь у справі, скаржницею судові витрати перерозподілу, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись частиною третьою статті 362, статтями 367, 368, 374, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_11 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 14 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_12 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», Това-риства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Сіті» про ви-знання права власності на майно, зняття з нього арешту - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 21 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач: ОСОБА_2

Судді: В.П. Рибчинський

ОСОБА_13