Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді - Бедьо В.І.

при секерарі ОСОБА_1

за участі представника представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» ( Банк) звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його наступним.

Відповідно до укладеного кредитного договору № MKMOGA00000226 від 30.07.2007 року відповідачем ОСОБА_4 було отримано кредит у розмірі 18100, 00 Доларів США на термін до 29.07.2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № MKMOGA00000226 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, у відповідності до змісту якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

У зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного внесення коштів на відповідний рахунок у нього станом на 22.05.2015 рік виникла заборгованість у сумі 13 687, 33 Доларів США.

Позивач вказує на те, що предявлені вимоги Банку щодо виконання кредитних зобовязань були залишені відповідачами без задоволення.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № MKMOGA00000226 від 30.07.2007 року у розмірі 13 687, 33 Доларів США та понесені позивачем судові витрати у розмірі 2829.17 грн.

Представники позивачів у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у змісті позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з тих підстав, що позивач неправомірно вимагає про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та штрафів.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до укладеного між Публічного акціонерного товариства «ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 кредитного № MKMOGA00000226 від 30.07.2007 року відповідачу було надано кредит у розмірі 18100, 00 Доларів США на термін до 29.07.2013 року на споживчі цілі, а також 1086, 00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2. 7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0, 92 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1, 5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати 0, 20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з Договором.

П.4.1. сторони договору погодили, що Позичальником при порушенні будь-якого зобовязання, передбачених п. п. 2.2.2, 2.2.3. даного Договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки.

П. 5. 4 сторони узгодили, що при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № MKMOGA00000226 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору.

Позивач вказує на те, що Банком були виконані умови кредитного договору та надано ОСОБА_4 передбачені договором грошові кошти, що відповідно підтверджує доданими до матеріалів цивільної справи письмовими доказами.

Натомість зі змісту позовної заяви та наданих в судовому засіданні пояснень представників позивача вбачається, що відповідач ОСОБА_4 не виконував належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим станом на 22.05.2015 року в останнього виникла заборгованість у розмірі 13 687, 33 Доларів США, яка складається з наступного:

-12 419, 34 Дол. США заборгованість за кредитом;

-558, 13 Дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом;

-37, 42 Дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 9, 14 Дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

-12, 09 Дол. США штраф (фіксована частина);

-651, 20 Дол. США штраф (процентна складова)

З доданого до матеріалів справи повідомлення № 30.1. 0.0/2 122 від 09.06.2015 року вбачається, що Банк звертався до відповідачів з вимогою щодо погашення простроченої заборгованості по кредитному договору.

Разом з тим позовна заява та пояснення представників позивача підтверджують, що предявлені вимоги Банку щодо виконання кредитних зобовязань були залишені відповідачами без задоволення, що відповідно стало підставою для звернення до суду з даним позовом з метою примусового стягнення з відповідачів існуючої заборгованості по кредитному договору.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 в судовому засіданні вказує на те, що строк основного зобовязання за кредитним договором встановлений до 29.07.2013 року і з огляду на те, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) законодавцем передбачена спеціальна позовна давність в один рік, тому просить застосувати позовну давність до вказаних вимог Банку.

Видами забезпечення виконання зобовязання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Згідно із частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Крім того Верховний суд України узагальнюючи судову практику виходив з того, що пеня штраф, неустойка та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України підлягають стягненню виключно в національній валюті України гривні.

Норми ст. 99 Конституції України, ст. 192, 533 ЦК України дають підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютного платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі № 6-79цс14 у постанові від 02.07.2014.

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що позивачем ставиться вимога щодо стягнення пені та штрафів у іноземній грошовій валюті, що відтак суперечить чинному законодавсту.

Що стосується позовної давності, то відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), також наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: 1) забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та 2) запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відтак з огляду на те, що строк виконання основного зобовязання за кредитним договором встановлений до 29.07.2013 року, а з матеріалів справи вбачається, що за захистом порушеного права позивач звернувся 06.07.2015 року, отже ним пропущено строки позовної давності у частині вимог, що стосується стягнення пені та штрафних санкцій, що ї відповідно підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Крім того представник відповідача ОСОБА_6 в судому засіданні вказує на те, що договір поруки, укладений між Банком та ОСОБА_5 слід визнати припиненим, осільки було збільшено обсяг відповідальності відповідача шляхом підвищення відсоткової ставки в результаті виникнення прострочки.

Разом з тим стороною позивача надано суду для огляду рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 22.11. 2016 року, яким скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2016 року про визнання припиненою поруки за кредитним договором від 30.07.2007 року № MKMOGA00000226, укладеною між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Приватбанк» та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що судом апеляційної інстанції досліджувались наведені стороною відповідача доводи.

Положеннями ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник відповідача ОСОБА_6 не згодний з нарахованою банком комісією, однак не надав суду жодних документів на спростування вказаних позивачем сум.

Разом з тим як вбачається з матеріалів справи сторонами при укладенні правочину у формі договору поруки погоджено його умови, відповідач засвідчила, що надана їй інформація є повною, достовірною, що вона ознайомлена з умовами договору щодо відсотків та комісії, що відповідно підтвердила своїм підписом, а оскаржуване та порушене нею питання про розірвання договору поруки було залишено апеляційною інстанцією без задоволення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 554 ЦК передбачено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом п. 2 Договору поруки сторони погодили, що Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобовязань за Кредитним договором у тому ж розмірі, що й Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Таким чином, враховуючи, що на час звернення позивача до суду відповідачі не виконали умови кредитного договору та договору поруки, не повернули кошти, а розрахунок заборгованості наданий суду, відповідає умовам та правилам надання банківських послуг і нормам ЦК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом, відсотках та комісії і приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Також на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись статтями ст.ст.12, 13, 81, 141, 209, 259, 263 - 265 ЦПК України, статтями 526, 611, 615, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Ужгород, вул. Слави, буд. 11; ІПН: НОМЕР_1; паспорт серії ВО номер 065386 виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 04.12. 1995 року) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_2, паспорт серії ВО номер 065937 виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 13.12. 1995 року) солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «ПАТ КБ «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул.. Набережна Перемоги, буд. 50; КОД , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором № MKMOGA00000226 від 30.07.2007 року у розмірі 12 419, 34 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 558, 13 дол. США; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 37, 42 дол. США. та понесені позивачем судові витрати у розмірі 2829.17 грн.( дві тисячі вісімсот двадцять девять гривень 17 коп.).

В решті позову - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_9