Провадження № 2/727/432/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

18 січня 2018 року. Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді - Семенка О.В.

при секретарі - Гончарук Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці Чернівецької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

11 грудня 2017 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці Чернівецької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В позові посилається на те, що йому на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 травня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №2439.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 вересня 2011 року №610/16 «Про оформлення права власності на індивідуальні житлові будинки, присвоєння поштової адреси, розділ будинковолодінь» вирішено присвоїти поштову адресу житловому будинку літ. «Г» по АДРЕСА_1 замість АДРЕСА_2, власником якого являється він, ОСОБА_1 На підставі цього рішення йому було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Дане майно, як вже зазначалося належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2011 року. Попередніми власниками цього майна являються відповідачі по цій справі, які не проживають в спірному будинку. Однак у порушення вимог п. 13 договору купівлі-продажу від 24.05.2011 року, відповідачі в добровільному порядку не знялися з реєстраційного обліку з проданого житлового будинку і на теперішній час залишаються зареєстрованими в ньому, що призвело до порушень прав позивача на користування та розпорядження своїм майном, зокрема він змушений сплачувати комунальні послуги з врахуванням всіх зареєстрованих осіб в будинку.

Тому, на підставі наведеного просить суд винести рішення, яким усунути йому перешкоди в користуванні своїм майном та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1, шляхом зняття їх з реєстраційного обліку.

В судове засідання позивач не з'явився, проте від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, однак відомостей про поважність причини неявки суду не надали.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані і підлягають до частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межахзаявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1, на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 24 травня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №2439 (а.с.7).

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 вересня 2011 року №610/16 «Про оформлення права власності на індивідуальні житлові будинки, присвоєння поштової адреси, розділ будинковолодінь» вирішено присвоїти поштову адресу житловому будинку літ. «Г» по АДРЕСА_1 замість АДРЕСА_2, власником якого являється позивач ОСОБА_1 На підставі цього рішення позивачу було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.8-9).

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Тобто позивач вправі самостійно вирішувати питання взяття на реєстрацію та зняття з реєстрації фізичних осіб у житловому приміщенні, користуватися житлом, яке належить на праві приватної власності.

Як вбачається з Договору купівлі-продажу квартири від 24.05.2011р. попередніми власниками спірного житлового будинку являються відповідачі по справі.

Відповідно до пункту 13 зазначеного Договору купівлі-продажу квартири від 24.05.2011р. продавець ОСОБА_4 зобов'язується знятися з реєстраційного обліку та звільнити квартиру від особистих речей, предметів домашнього вжитку та обіходу до 10 (десятого) червня 2011 року.

Проте, на сьогоднішній день Відповідач ОСОБА_4 не знявся з реєстраційного обліку та продовжує бути зареєстрованим в належному позивачу на праві власності будинку, що підтверджується Довідкою за №5336, виданою 16.11.2017р. ПП «Регіон-Центр» (а.с.10).

На підтвердження того, що відповідач ОСОБА_4 не проживає в належному позивачу на праві власності будинку з 2011 року підтверджується актом за №439, складеним 17.11.2017р. ПП «Регіон-Центр» (а.с.12).

Згідно довідки за №5336, виданою 16.11.2017р. ПП «Регіон-Центр» 07.02.2014р. відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано у спірному будинку як наймачів. (а.с.10-11).

На підтвердження того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в належному позивачу на праві власності будинку з 2014 року підтверджується актом за №439, складеним 17.11.2017р. ПП «Регіон-Це гар» (а.с.12).

Як вбачається з копії квитанцій про оплату комунальних послуг відповідачі участі в утриманні майна не приймають, всі комунальні витрати по утриманню будинку сплачує позивач особисто з урахуванням кількості зареєстрованих у квартирі осіб (а.с.14-16).

Так, у відповідності зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

З постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно зазначених норм закону, враховуючи те, що відповідачі фактично, у спірному будинку не проживають а у позивача виникають проблеми з сумами надмірно сплачених комунальних послуг і дані обставини наносять позивачу значних фінансових втрат, створюють перешкоди в користуванні власністю, то суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача на користування та розпорядженням своїм майном, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинку № АДРЕСА_1.

Що стосується позовних вимог позивача про зняття відповідачів з реєстрації слід зазначити наступне.

Так, на підставі ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі Наказу МВС України від 22.11.2012 №1077 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 було затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів.

Згідно п. 1.3 зазначеного вище Порядку реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів.

Відповідно до п. 3.1 Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі зазначеного вимога позивача про зняття відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 задоволенню не підлягає, оскільки зняття з реєстрації місця проживання особи як зазначено вище відноситься виключно до компетенції ДМС України, її відділів та територіальних підрозділів.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору належить стягнути з відповідачів на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 317, 379, 391, 391 ЦК України, ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 19, 89, 95,141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог, а саме: щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку - відмовити.

Роз'яснити позивачу, що для зняття з реєстрації місця проживання відповідачів він може звернутись до компетентного органу управління, відділу (секторами) Державної міграційної служби України (ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) із рішенням суду, яке набрало законної сили.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

СУДДЯ Семенко О.В.