Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 319/646/16Головуючий у 1-й інстанції Горбачов Ю.М.
Пр. № 22-ц/778/519/18Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Гончар М.С.

судді Кочеткова І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнив (а.с. 204-205) та в якому просив:

- поділити майно, набуте ним за час шлюбу з ОСОБА_2, виділивши йому в натурі 1/2 частки нежитлового приміщення яке складається з кімнат № 8 - площею 34,5 квадратних метра, № 7 - площею 2,9 квадратних метра, № 6 - площею 2,6 квадратних метра, № 5 - площею 2,7 квадратних метра, що розташоване за адресою вул. 30 років Перемоги 26 а, в смт. Більмак;

- визнати за ним право власності кімната № 8 - площею 34,5 квадратних метра, № 7 - площею 2,9 квадратних метра, № 6 - площею 2,6 квадратних метра, № 5 - площею 2,7 квадратних метра, що розташоване за адресою вул. 30 років Перемоги 26 а, в смт. Більмак.

В обґрунтування позову зазначав, що з відповідачем він перебував в зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2011 року. 02 листопада 2015 року шлюб між ними було розірвано і з того часу кожен проживає своїм життям. У період спільного життя сторонами було збудовано нежитлові приміщення, а саме: автомийка та магазин запчастин, що розташована по вул. 30 років Перемоги, 26-а в смт. Більмак, Більмацького району Запорізької області. Дані нежитлові приміщення було зареєстровано на відповідачку ОСОБА_2 в Куйбишевському БТІ. У звязку з тим, що позивач не може вирішити питання стосовно розподілу спільного майна придбаного в шлюбі з відповідачкою в добровільному порядку, він був вимушений звернутись до суду із вищезазначеним позовом.

Ухвалою суду першої інстанції від 23 травня 2016 року (а.с. 14) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито.

Відповідач ОСОБА_2 подала зустрічний позов у цій справі до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя (а.с. 22-24).

Ухвалою суду першої інстанції від 21 липня 2016 року (а.с. 56) провадження у цій справі за зустрічним позовом у цій справі закрито у звязку з відмовою від останнього ОСОБА_2

Ухвалою суду першої інстанції від 23 вересня 2016 року (а.с. 96) у цій справі призначено судову експертизу, провадження у цій справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року (а.с. 117-119) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на вищезазначену ухвалу суду першої інстанції від 23 вересня 2016 року у цій справі відхилено.

Експертом заявлено перед судом першої інстанції клопотання у цій справі (а.с. 128-129).

Відповідач ОСОБА_2 подала суду першої інстанції заяву про відмову у наданні обєкту для дослідження (а.с. 131).

Ухвалою суду першої інстанції від 09 грудня 2016 року (а.с.132) надано дозвіл експерту про можливість вирішення питання, які зазначені в ухвалі суду першої інстанції від 23 вересня 2017 року у цій справі, відповідно до проведеного дослідження за матеріалами справи.

За висновком № 01/17 від 01 січня 2017 року судової будівельно - технічної експертизи (а.с. 136-157):

- по першому питанню:

Виходячи з розташування нежилого приміщення, автомийки та магазина запасних частин, планування, етажності і розмірів приміщень, його конструктивних елементів, наданих документів, на розгляд суду представляється можливим запропонувати один найбільш оптимальний варіант розділу в натурі по 1/2 частці нежилого приміщення, автомийки та магазина запасних частин по вул. 30 років Перемоги, 26а, в смт. Більмак Більмацького району Запорізької області.

В ході дослідження експертом був проведений розрахунок ринкової вартості нежиле приміщення, автомийки та магазину запасних частин розташованого за адресою: Запорізька область Більмацький район, смт Більмак, вул. 30 років Перемоги, будинок 26а.

Ринкова вартість нежиле приміщення, автомийки та магазину запасних частин розташованого за адресою: Запорізька область Більмацький район, см. Більмак, вул. 30 років Перемоги, будинок 26а, складає: 197 093,00 грн.

Ринкова вартість 1/2 частини нежиле приміщення, автомийки та магазину запасних частин розташованого за адресою: Запорізька область Більмацький район, смт Більмак, вул. 30 років Перемоги, будинок 26а, складає: 98 546,50 грн.

- по другому питанню:

Співвласнику 1 на 1/2 частку нежилого приміщення, автомийки та магазина запасних частин по вул. 30 років Перемоги, 26а, в смт Більмак Більмацького району Запорізької області, виділяється:

в нежилому приміщенні літ. «А»: коридор 1 площею 1,8кв.м, торговий зал 2 площею 31.8кв.м, щитова 3 площею 2,7кв.м, склад 4 площею 6,2кв.м, загальною площею 42,5кв.м, що за 0,1кв.м менше від норми.

В загальному користуванні співвласників лишається вбиральня літ. "Б", пожежний резервуар літ. "В", пожежний резервуар літ. "Г", вимощення №1, замощення №2.

Співвласнику 2 на 1/2 частку нежилого приміщення, автомийки та магазина запасних частин по вул. 30 років Перемоги, 26а, в смт. Більмак Більмацького району Запорізької г ласті, виділяється: в нежилому приміщенні літ. «А»: побутова 5 площею 2,7кв.м, коридор 6 площею 2,6кв.м. котельня 7 площею 2,9кв.м, мийка 8 площею 34,5кв.м, загальною площею 42,7кв.м, що на 0,1 кв. м більше від норми.

В загальному користуванні співвласників лишається вбиральня літ. "Б", пожежний резервуар літ. "В", пожежний резервуар літ. "Г", вимощення №1, замощення №2.

- по третьому питанню:

Для розділу в натурі по 1/2 частці нежилого приміщення, автомийки та магазина запасних частин по вул. 30 років Перемоги, 26 а в смт. Більмак Більмацького району Звапорізької області відсутня необхідність виконати будь-які переобладнання, у співвласників існують окремі входи як з фасадної сторони, так і з тильної сторони, виділяємі приміщення розділені між собою існуючою перегородкою.

- по четвертому питанню:

В зв'язку з тим, що під час обстеження 08.12.2016 року, відповідачем не наданий був безперешкодний доступ до об'єкту дослідження, 09.12.2016 року ухвалою судді Куйбишевського районного суду наданий дозвіл про можливість вирішення питання (яке зазначене в ухвалі суду), відповідно до проведеного дослідження, матеріалам справи та іншим матеріалам доданим до справи.

В матеріалах цивільної справи № 319/646/16-ц, провадження 2/319/369/2016 на 121 аркушах відсутні результати виконання топографо-геодезичних робіт, які проводяться фахівцями-землевпорядниками з використанням відповідного обладнання та бази даних, тому четверте питання експертом не розглядалось.

Ухвалою суду першої інстанції від 16 січня 2017 року (а.с. 159) провадження у цій справі відновлено.

Ухвалою суду першої інстанції від 07 лютого 2017 року (а.с. 165) клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у цій справі залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року (а.с. 192-194) апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на вищезазначену ухвалу суду першої інстанції від 07 лютого 2017 року у цій справі закрито.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року (а.с. 221-222) позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі.

Розділено майно, що перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2, виділивши ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в натурі 1/2 частку нежитлового приміщення, яке складається з кімнат № 8 - площею 34,5 квадратних метра, № 7 - площею 2,9 квадратних метра, № 6 - площею 2,6 квадратних метра, № 5 - площею 2,7 квадратних метра, що розташоване за адресою: вул. 30 років Перемоги 26 а, смт. Більмак Більмацького району Запорізької області.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на нежитлове приміщення, а саме: кімната № 8 - площею 34,5 квадратних метра, № 7 - площею 2,9 квадратних метра, № 6 - площею 2,6 квадратних метра, № 5 - площею 2,7 квадратних метра, що розташовані за адресою вул.. 30 років Перемоги 26- а, смт. Більмак Більмацького району Запорізької області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 985,20 грн. та витрати повязані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3500,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 229-230) просила рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у цій справі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 233), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 235).

У судове засідання 25 січня 2018 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи сторони позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 (а.с.237-238) не зявились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Позивач ОСОБА_3 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційному суду заяву (а.с. 239-240), в які просила розглядати дану справу апеляційним судом за її відсутності.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 01 листопада 2017 року (ухвала апеляційного суду а.с. 233).

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове сторін у цій справі - позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив заяву відповідача задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю сторін за присутністю їх представників ОСОБА_4 (відповідача а.с. 47-49) та ОСОБА_5 (позивача а.с. 112).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 В.В. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 10, 11, 31, 60, 88, 209, 210, 212-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, ст. ст. 317,358, 392 ЦК України, ст. 70 СК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є правильним та законним.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (14 вересня 2017 року).

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2001 року. 02 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано (рішення суду про розірвання шлюбу сторін, копія а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_7 змінила прізвище на «Тепла» у звязку із укладенням 14.04.2016 року шлюбу із ОСОБА_8 (а.с.66).

В силу ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності (крім майна, зазначеного в ст. 57 СК України).

Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України.

У період спільного життя (шлюбу) сторони збудували нежитлові приміщення, а саме: автомийку та магазин запчастин, що розташовані по вул. 30 років Перемоги, 26-а в смт. Більмак, Більмацького району Запорізької області, право на які було оформлено та зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 (а.с. 25-41, 62-64).

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9) право власності на вищезазначене нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_7, як фізичною особою, на підставі свідоцтва, виданого Куйбишевською селищною радою 22.12.2006 року.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.ст. 69,70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснюється у п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, зо винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, тощо.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що нежитлове приміщення по вул. 30 років Перемоги, 26-а в смт. Більмак Запорізької області є обєктом права спільної сумісної власності сторін у цій справі, як колишнього подружжя.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Згідно із висновком проведеної судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 136-157) встановлено ринкову вартість спірного майна сторін по справі яка становить 197093,00 грн., ринкова вартість 1/2 частини вищезазначеного спірного майна становить 98546,50 грн. Також у висновку визначено, що для розділу в натурі по 1/2 частці нежилого приміщення автомийки та магазина запасних частин по вул. 30 років Перемоги, 26-а в смт. Більмак Більмацького району Запорізької області відсутня необхідність виконати будь-які переобладнання так як у співвласників існують окремі входи як з фасадної сторони, так і з тильної сторони, виділяємі приміщення розділені між собою існуючою перегородкою.

В силу вимог ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. В разі, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно із ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що будь-якої домовленості між сторонами щодо поділу вищезазначеного нерухомого майна, як обєкта права спільної сумісної власності подружжя, що є предметом спору у цій справі не існує, а тому, суд першої інстанції правильно виходячи із рівності часток сторін в праві спільної сумісної власності на вище вказане майно (по 1/2 частці кожному) задовольнив вимоги позивача у цій справі у вищезазначений спосіб.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену нею та її представником у запереченнях на позов позивача у цій справі, та яку вони вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Підстав для закриття провадження у цій справі на підставі ст. 205 ч. 1 п. 1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, з підстав того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки спір виник з приводу вищезазначеного нерухомого майна між двома субєктами господарювання фізичними особами підприємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_2, не було.

Тому, суд першої інстанції своєю ухвалою від 07 лютого 2017 року (а.с.165) правильно залишив без задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у цій справі з вищезазначених нею підстав.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено у цій справі, що хоча ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є фізичними особами підприємцями (а.с. 59, 68) та використовували і використовують вищезазначені нежилі приміщення, автомийку та магазин запасних частин у своїй господарській діяльності, проте спір у цій справі виник з приводу вищезазначеного нерухомого майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як фізичними особами колишнім подружжям, та вищезазначене майно набуто сторонами у цій справі, як подружжям в період шлюбу спільно, хоча і зареєстровано на імя ОСОБА_7, саме як фізичної особи (а.с. 63), а тому є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Суд першої інстанції розглянув дану справу в межах заявлених у цій справі позовних вимог позивача (підстав та обґрунтування) з урахуванням висновків судової будівельно-технічної експертизи, про призначення якої у цій справі просив позивач у своєму позові (а.с. 3), та поділив майно між сторонами у цій справі в натурі, виходячи із рівності часток кожної із сторін, як колишнього подружжя, у праві спільної сумісної власності на вищезазначене нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку у цій справі не оскаржував.

При поділі спільного сумісного майна подружжя у вищезазначений спосіб у цій справі не порушено прав відповідача ОСОБА_2

Доводи представника відповідача ОСОБА_4, викладені лише в усній формі вже в судовому засіданні в апеляційному суді (про недослідження судом першої інстанції висновку експерта у цій справі, неналежна оцінка доказів сторін у цій справі судом першої інстанції тощо) не були доводами апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 (а.с.229-230) у цій справі, а тому вони не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги.

Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 1 Ц»ПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 або її представником ОСОБА_4 в силу вимог ЦПК України могла бути доповнена, змінена у цій справі, але лише протягом строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі.

Належні, допустимі докази на підтвердження будь-якого доповнення, зміни вищезазначеної апеляційної скарги ОСОБА_2 у будь-якій спосіб, у тому числі в межах строку на апеляційне оскарження, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 367 ч.3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні, відповідачем ОСОБА_2 та представником останньої апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміні.

Крім того, встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, вирішив питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Також в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 у цій справі будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору (а.с.228), сплаченого нею при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду, витрат на професійну правничу допомогу адвоката тощо.

Керуючись ст.ст. 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року цій справі залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складений 26.01.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_9ОСОБА_10