АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/523/18 Доповідач - Ткач О.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

за участі секретаря Шмигельської І., позивача, представника Тернопільської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2018 року, яке ухвалено суддею Братасюком В.М.03, повний текст якого складено 25.03.2018 року, у цивільній справі № 607/11284/17 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог.

1.2. 11 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом.

1.3. Свої вимоги позивач мотивував тим, що у лютому 2017 року померла його мати ОСОБА_2, яка була власницею квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу вказаної квартири від 10.12.1991 року між нею та виконкомом Тернопільської міської ради народних депутатів. Він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру, однак у склад спадкового майна не включено приміщення хліва, яке було складовою частиною квартири. Вказана квартира була надана в 50-х роках минулого століття їхній сім'ї при відсутності централізованого теплопостачання. Аналогічні господарські приміщення були і є в інших мешканців квартир у вказаному будинку, які після приватизації займаних квартир набули права власності на свої господарські приміщення.

1.4. Оскільки рішенням Конституційного суду вказано, що допоміжні приміщення передаються безоплатно у власність громадян одночасно з приватизацією квартир, вважає що його права порушені, поновити своє право іншим чином він немає можливості, а тому просить визнати за ним право власності на приміщення хліва, яке розташоване третім від АДРЕСА_1 в господарській будівлі під літерою "Б", в порядку спадкування після померлої ОСОБА_2

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

2.2. Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо належності кладової кімнати на праві приватної власності спадкодавцю ОСОБА_2, а тому на вказаний об'єкт за позивачем не може бути визнано право власності в порядку спадкування. Крім цього, позивач обрав спосіб захисту, що є намаганням обійти встановлений законодавцем спосіб оформлення права власності на нерухоме майно, яким користувався спадкодавець, однак йому не належало.

3. Короткий зміст апеляційної скарги.

3.1. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

3.2. Позивач зазначає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права. Ним як позивачем обрано спосіб захисту, який не суперечить закону, оскільки допоміжні приміщення є приналежністю квартири, а приналежність слідує за головною річчю. Дана норма закону знайшла своє відображення в приватизаційному законодавстві та судовій практиці.

3.3. Апеляційна скарга мотивована тим, що спадкодавець набула права власності на квартиру до прийняття Закону України " Про приватизацію державного житлового фонду". На час придбання квартири законодавством не було чітко зазначено, що включає в себе об'єкт, який продає орган місцевого самоврядування жильцю квартири. Відповідно в договорі купівлі-продажі та в технічному паспорті на квартиру не зазначено приміщення господарської будівлі, яка є частиною приміщення хліва, який значиться під літерою "Б" на генплані по АДРЕСА_1.

3.4. На думку позивача, суд першої інстанції порушив його право власності, допустивши щодо нього дискримінацію, оскільки інші мешканці будинку АДРЕСА_1 отримали правовстановлюючі документи на аналогічні господарські приміщення у хліві під літерою "Б", про що свідчать записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

4. Аргументи учасників справи.

(1)На день розгляду справи відповідач не скористався своїм правом та не подав відзиву на апеляційну скаргу.

(2). Позиція учасників справи в суді апеляційної інстанції:

4.1. Позивач доводи своєї апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції підтримав.

4.2. Представник Тернопільської міської ради в суді апеляційної інстанції покладається на думку суду у вирішення апеляційної скарги.

4.3. Суду апеляційної інстанції представник Тернопільської міської ради пояснила, що будинок АДРЕСА_1 є збудованим в 1902 році та відремонтованим після Другої світової війни. Господарські приміщення мешканців квартир будинку знаходяться в одному приміщенні і були та є складовими квартир з часів заселення будинку, в якому мало місце пічне опалення. Чинне законодавство не дозволяє без судового рішення внести додатковий запис про складові частини об'єкта нерухомого майна- квартири, яку успадкував позивач в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

5. Обставини справи.

5.1. Згідно договору купівлі-продажу від 09.12.1991 року виконком Тернопільської міської ради народних депутатів продав, а покупець ОСОБА_2 купила на підставі рішення виконкому № 531 пункт 3 від 8 жовтня 1991 року займану нею однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 19,4 кв.м., яка складається із коридору 6-1 пл.5,1кв.м., кухні 6-2 пл.7,4 кв.м., кладовки 6-3 пл.1,1кв.м., ванни 6-4 пл.2,9кв.м., кімнати 6-5 пл.19,4 кв.м. (а.с. 6,7).

5.2. Право власності на квартиру Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації зареєстровано 13.05.1992року в реєстровій книзі за №570 (а.с. 8-10).

5.3. 15 серпня 2017 року позивач отримав свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 без приміщення хліва як складової частини вказаної квартири.

5.4. З генерального плану будівлі на АДРЕСА_1, яка складена 26 березня 1974 року вбачається, що приналежністю багатоквартирного двоповерхового будинку ( дев'ять квартир) є будівля хліва, яка в плані зазначена під літерою "Б" ( а.с.11-13).

5.5. Згідно довідки житлово-експлуатуючої організації ДП"Комунальник-2" №32 від 06.08.2008року, ОСОБА_2 користується кладовою, розміщеною в хліві, який знаходиться в дворі будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 14).

5.6. З долучених до справи витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власники інших квартир є власниками квартир складовими яких є господарські приміщення в хліві під літерою ( а.с.22-28, 49, 52, 59).

Позиція апеляційного суду

6. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції:

6.1. Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

6.2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

6.3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

6.4. Судове рішення вищевказаним вимогам не відповідає.

6.5. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

6.6. Згідно до статті 15 ЦК України- "Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства."

6.7. Згідно до статті 5 ЦПК- "Здійснюючи правосуддя, суд захищає права і свободи та інтереси фізичних осіб та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

6.8. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону."

6.9. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

6.10. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у статті 41 Конституції України, адже ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

6.11. Відповідно до статті 186 Цивільного Кодексу України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

6.12. Допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"№2482 від 19.06.1992 року. (далі - Закон №2482) власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

6.13. Так, згідно з статтями 1, 10 Закону №2482, суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду. Закон врегульовує також відносини, пов'язані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші об'єкти приватизації державного житлового фонду, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру.

6.14. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій.

6.15. Матір'ю позивача квартира придбана в органу місцевого самоврядування на підставі оплатного договору на умовах та в порядку, який визначено Постановою Ради Міністрів СРСР від 02.12.1988 року "Про продаж громадянам в особисту власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду".

6.16. Сам порядок оформлення такої продажі, визначення вартості та оформлення технічної документації в загальних рисах визначався Положенням про продаж громадянам в особисту власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонд,їх утримання і ремонт, який затверджено Постановою Ради Міністрів Української РСР і Українською республіканською Радою професійних спілок №142 від 19.05.1989 року.

6.17. Статус допоміжних приміщень в багатоквартирних будинках був юридично закріплений після прийняття державою Україною приватизаційного законодавства, що відображено в Законі №2482 та в подальшому роз'яснено Конституційним Судом України.

6.18. Так рішенням Конституційного суду України від 02 березня 2004 року в справі №1-2/2004 констатовано:

"...1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

1.2. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир."

6.19. Аналіз обставин справи дає суду підстави для висновку, що за життя ОСОБА_2 користувалась господарським приміщенням, яке було приналежністю квартири №6 з часу її отримання.

6.20. Із-за нечітких законодавчих положень, які були підставою для набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру, у її правовстановлюючому документі: договорі купівлі-продажу квартири та в технічному паспорті на квартиру не зазначено господарське приміщення в приміщенні хліва під літерою "Б" на АДРЕСА_1 як приналежність займаної нею квартири №6.

6.21. Відповідно ця "складова частина об'єкта нерухомості"- термін який вжито в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, і не увійшла в склад спадкового майна ОСОБА_2

6.22. При вказаних обставинах, спосіб захисту, який обрано позивачем в позові не суперечить закону та є ефективним.

7.Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги:

(1) Щодо суті апеляційної скарги

7.1. Суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, а тому рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права на спадкове майно: господарське приміщення в хліві під літерою "Б" на АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2.

(2). Щодо розподілу судових витрат.

8.1. Згідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на спадкове майно - приміщення хліва, яке розташоване третім від АДРЕСА_1 в загальному приміщенні під літерою "Б" по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 червня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач