Справа № 442/5070/16-ц
Провадження № 4-с/442/6/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря - Харіва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржниця ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській областіДідик І.С. Скаргу мотивує тим, державним виконавцем 27.03.2017 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області від 18.11.2016 року, згідно якого ОСОБА_1 зобовязано не чинити перешкоди ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його донькою ОСОБА_3. В такій постанові визначено строк на добровільне виконання рішення суду до 27.03.2017 року. 28.03.2017 року державним виконавцем винесено постанову щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору розмірі 6400 гривень. Скаржниця вважає постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору незаконною, такою що підлягає скасування, оскільки нею не чинилися перешкоди у спілкуванні батька з дочкою, тобто рішення виконувалося добровільно, таке державним виконавцем жодного разу не перевірялося. Більш того, перешкоди навіть не могли чинитися, так як батько ні разу не виявив бажання спілкуватися з дитиною після винесення судом рішення.

Також просить поновити пропущений з строк на оскарження, оскільки такий пропущено з поважних причин.

Сторони в судове засідання не зявилися.

Представник скаржниці та стягувач подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, підтримали скаргу.

Представник державної виконавчої служби в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомила, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Зважаючи на стислі строки розгляду скарги, суд ухвалив продовжити розгляд такої за їхньої відсутності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 448 ЦПК України регламентовано, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ст. 6 Закону). Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Законом. Законодавством України на державного виконавця покладається обов'язок вживати необхідних заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема державний виконавець повинен здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно вимог ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Вирішуючи питання про поновлення скаржнику строку зверненням зі скаргою на дії державного виконавця суд бере до уваги поважність причини пропуску цього строку у звязку з тим, що в матеріалах справи відсутні дані про повідомлення скаржника про винесення постанови про стягнення виконавчого збору. Таким чином, скаржниця не могла довідатись про порушення свого права, тому строк звернення до суду підлягає поновленню згідно ч. 2 ст.449 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі № 442/5070/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та з участю третьої особи Служби у справах дітей Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про усунення про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї мене зобов'язано не чинити перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його донькою - ОСОБА_3 , 03.об.2007 року народження.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, виданих судами.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 зазначеного вище Закону визначено, що державний виконавець здійснює заходи необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

На підставі вказаного вище рішення суду, Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області був виданий виконавчий лист №442/5070/16 від 18.11.2016 р. На підставі виконавчого документу та відповідної заяви позивача державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області про було відкрито виконавче провадження ВП 536465542 з примусового виконання рішення суду (а/с 7).

Пунктом 2 даної Постанови вказано - «Боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів». Крім того, п.3 постановлено - «Стягнути з скаржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 6400 гривень».

28 березня 2017 року вищевказаним державним виконавцем у даному виконавчому провадженні винесено постанову про стягнення виконавчого збору у мірі 6400 гривень.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» таке провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням про примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, де державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно ч.1 ст.27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частина 3 статті 27 Закону визначає, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ст.10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об»єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та іншиий дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Іншими заходами примусового характеру, що передбачені цим Законом у разі виконання рішення немайнового характеру можуть бути заходи, які передбачені статтями 64-67 Закону.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання судового рішення; в виття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 вересня 2016 року у цивільній справі № 442/5070/16-ц є рішенням немайнового характеру. Порядок виконання таких рішень передбачений розділом VIII Закону.

Згідно частини 6 статті 26 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ст. 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Проаналізувавши положення статті 63 Закону, слід зазначити, що під час виконання рішень немайнового характеру державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення. Так, якщо рішення можливо виконати без участі боржника державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, тобто не вживає жодних заходів примусового виконання рішення.

Таким чином, положення Закону, що визначають порядок виконання рішень немайнового характеру, які не можуть бути виконані без участі боржника, не передбачають вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та, як наслідок, стягнення з боржника виконавчого збору.

Виконати дане рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 19 вересня 2016 року у цивільній справі № 442/5070/16-ц можливо лише боржником, адже не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною має саме скаржниця ОСОБА_1

Відтак, державний виконавець не вчиняв будь-яких дій, які б свідчили, про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст.10 Закону. Більш того, рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 19 вересня 2016 року у цивільній справі № 442/5070/16-ц може бути виконане лише боржником, державний виконавець взагалі не взмозі без участі боржника в примусовому порядку виконати дане рішення, а отже й відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що стягнення виконавчого збору з розмірі 6400 грн. згідно постанови державного виконавця від 28.03.2017р у ВП № 53646542 є безпідставним та необгрунтованим.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Нормами Закону України «Про судовий збір» не передбачено сплату судового збору за подання скарги на дії дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України. Доказів понесення сторонами судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору матеріали справи не містять, в зв`язку з чим судові витрати стягненню з заявника, органів державної служби не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447-452 ЦПК України , суд-

Ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на звернення до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, як такий, що пропущений з поважних причин.

Визнати дії старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5-В.О. щодо стягнення з ОСОБА_1, виконавчого збору у розмірі 6400 гривень неправомірними.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5-В.О. про стягнення виконавчого збору від 28.03.2017 року у ВП 53646542.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.Б.Нагірна