АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Проваджння № 22-ц/792/64/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Ярмолюка О.І., Янчук Т.О.

секретар Гриньова А.М.

з участю : сторін, їх представників

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/22565/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та поділ спільного майна за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки та частину незавершеного будівництва,

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та поділ майна подружжя, в обґрунтування своїх вимог, позивач зазначала, що з 21 грудня 2008 року вони з відповідачем почали проживати у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, з того часу почали вести спільне господарство, мали спільні доходи та сімейний бюджет. Спільні кошти використовували на придбання різного майна та вносили в інвестування будівництва квартири по АДРЕСА_1. Офіційно шлюб був зареєстрований 15 вересня 2011 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 року в них народився син ОСОБА_3. Проте, на даний час вирішується питання щодо розірвання шлюбу. Крім того, позивач вказувала, що спільною сумісною власністю подружжя є земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_2, зазначена земельна ділянка була придбана на підставі договору купівлі-продажу в грудні 2012 року. Також, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є майнові права на однокімнатну квартиру № 116 загальною площею 45,42 кв.м. в будинку по АДРЕСА_1, що підтверджується угодою № 53 від 20 червня 2014 року, оригіналом договору та квитанціями про сплату

внесків в інвестування квартири.

Після уточнення заявлених позовних вимог, ОСОБА_2 просила встановити факт проживання її та ОСОБА_1 однієї сім'єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Стефанишин С.Л. Провадження № 22-ц/792/64/18

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 48

21 грудня 2008 року до 14 вересня 2011 року включно, визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, відступивши від принципу рівності часток подружжя з урахуванням інтересів дитини, визнати за нею, ОСОБА_2 право власності на 6/10 частин будівельних матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва незавершеного житлового будинку, розташовано на зазначеній земельній ділянці; стягнути з ОСОБА_1 на її користь кошти в сумі 17 765 грн. та судові витрати по справі.

ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому після неодноразового уточнення своїх вимог просив, визнати за ним право власності на 83/100 частини земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 80/100 частини незавершеного будівництва, що знаходиться на зазначеній земельній ділянці. На підтримання своїх вимог ОСОБА_1 посилався, що 11 грудня 2012 року ним та ОСОБА_2 було придбано вказану земельну ділянку, проте значна частина коштів на придбання ділянки це були його особисті кошти, отримані від продажу належного йому будинку в м. Деражня, ця сума становить 66 648 грн., а решта коштів в сумі 33 632 грн. є спільними коштами подружжя. Також, ОСОБА_1 вказував, що за його особисті кошти, які знаходилися на його депозитних рахунках ним було придбано основну частину будівельних матеріалів, які були використані при будівництві будинку, а кошти на оздоблення фасаду були взяті в кредит, більшу частину якого він погасив вже не проживаючи з ОСОБА_5, тому на думку відповідача-позивача він має право на виділення йому 80/100 частин матеріалів незавершеного будівництва.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково, встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2010 року по 14 вересня 2011 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,10 га, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 та належить сторонам на праві власності; визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину будівельних матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва незавершеного житлового будинку, розташованого на земельній ділянці загальною площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2; стягнуто з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 11890 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на частину земельної ділянки та частину незавершеного будівництва - задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2 та належить сторонам на праві власності; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва незавершеного житлового будинку, розташованого на земельній ділянці загальною площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2., в решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3250 грн.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, вважає його незаконним та необґрунтованим, зазначає, що більшість коштів, які були використані на будівництво будинку були його особистими коштами, тому, враховуючи положення п. 3 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України, майно придбане за його особисті кошти є його особистою приватною власністю. Апелянт вважає, що сам по собі факт придбання майна в період шлюбу не є безумовною підставою для внесення даного майна до обсягу спільної сумісної власності подружжя. Також посилається апелянт, що судом не прийнято до уваги той факт, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24 травня 2012 року він здійснив продаж належного йому житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, отриманні від продажу кошти в сумі 219 150 грн. були в подальшому витрачені на купівлю земельної ділянки та будівельних матеріалів для будівництва будинку. Апелянт просить врахувати, що всього на будівництво будинку було витрачено 421 697 грн., з цієї суми його особисті кошти становлять 250 682 грн., що становить 59,5% частини витрачених на будівництво коштів, решту 40,5 % частин коштів є спільними коштами подружжя, тому ОСОБА_1 вважає, що має право на визнання за ним права власності на 80 % частин матеріалів та іншого майна яке було використано в процесі будівництва, решту 20% пропонує залишити у власності ОСОБА_2

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2017 року в частині розподілу часток у майні подружжі, ухваливши в цій частині нове рішення, яким визнати за ним право власності на 80/100 матеріалів, робіт та іншого майна, що було використано в процесі будівництва незавершеного житлового будинку, та визнати за ним право власності на 83/100 частини земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України нова редакція, якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інста3цнії, провадження по яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що з січня 2010 року по 14 вересня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

15 вересня 2011 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який був зареєстрований у відділі ДРАЦС по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області (актовий запис №1704).

Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

12 грудня 2012 року між ОСОБА_7 як продавцем та ОСОБА_2, ОСОБА_1 як покупцями під час перебування сторін у шлюбі, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як подружжя (у рівних частках) придбали земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за №12412.

26 лютого 2013 року Управлінням архітектури та містобудування Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради як замовникам будівництва ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було видано будівельний паспорт на будівництво індивідуального (садового) житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Після цього сторонами на вказаній земельній ділянці відповідно до будівельного паспорта та схеми забудови почали здійснювати будівництво індивідуального (садового) житлового будинку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2016 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шлюб був розірваний.

Станом на 2 березня 2017 року за висновком будівельно-технічної експертизи на земельній ділянці по АДРЕСА_1 знаходиться об'єкт незавершеного будівництва житлового будинку з відсотком готовності 59,5% та вартістю будівельних матеріалів, механізмів, виконання будівельних робіт в сумі 421 697 грн.

Крім того, подружжям було сплачено спільні грошові кошти подружжя в сумі 23780 грн. за договором між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Укрбудінвест» про участь у фонді фінансуванні будівництва від 20 березня 2008 року об'єкта фінансування, а саме квартири АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_1 було особисто за власні кошти сплачено іншу більшу частину цільових внесків.

У відповідності до ст. ст. 60, 61, 63 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.ст. 69, 70, 71 дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

П. п. 19, 21, 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. У випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути грошові суми.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Отже, сімейним законодавством України презюмується, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності, якщо належними та допустимими доказами не буде доведено, що це майно в цілому набуте одним із подружжя за особисті кошти.

Матеріалами справи достеменно встановлено, що сторони за спільні кошти подружжя набули у шлюбі земельну ділянку та здійснили на ній незакінчене будівництво індивідуального житлового будинку зі ступенем готовності 59,5% .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку дослідженим доказам і правильно виходив з того, що сторони набули за час шлюбу право власності на вказані об'єкти нерухомості, внаслідок чого вони належить їм на праві спільної сумісної власності.

Сторони не просили суд поділити спірне майно в натурі, а тому суд правомірно визнав ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишив спірні об'єкти нерухомості у спільній частковій власності сторін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 що більшість коштів, які були використані на будівництво будинку були його особистими коштами, тому, враховуючи положення п. 3 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України, майно придбане за його особисті кошти є його особистою приватною власністю, слід відхилити.

Надані ОСОБА_1 квитанції з придбання відповідних будівельних матеріалів для будівництва будинку, в яких останній зазначений як платник, не свідчать про те, що такі матеріали ним придбавалися виключно за особисті кошти.

ОСОБА_2 в судовому засіданні та письмових поясненнях послідовно пояснювала, що на будівництво будинку витрачались спільні кошти подружжя, а також кошти, які надавали її батьки.

ОСОБА_1 не доведено факту здійснення будівництва та придбання земельної ділянки виключно за його особисті кошти, посилання на договори продажу його особистого майна, укладення депозитних договорів за отриманими коштами, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не надано доказів, що ці кошти були витрачені виключно на придбання спірного нерухомого майна, а не інші потреби як самого ОСОБА_1 так і в інтересах його сім'ї та малолітньої дитини.

Крім того, як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки, покупцями як подружжя у рівних частка) є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, даний договір є чинним, недійсним визнаний не був, а отже його правомірність в силу ст. 204 Цивільного кодексу презюмується.

Також, відповідно до будівельного паспорта замовниками будівництва садибного житлового будинку виступають як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1, тобто обоє як власники земельної ділянки є забудовниками та володіють рівними правами на будівництво будинку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що апелянт в апеляційній скарзі не навів жодних мотивів та аргументів в чому полягає незаконність і необґрунтованість рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 11890 грн., сплачених за договором між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Укрбудінвест» про участь у фонді фінансуванні будівництва від 20 березня 2008 року об'єкта фінансування, а тому суд не дає оцінку рішенню суду в цій частині.

Не спростовують рішення суду і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 січня 2018 року.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підпис) О.І. Ярмолюк

(підпис) Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом А.М. Костенко.