Головуючий суду 1 інстанції - Шкиря В.М.
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В.М.
Справа № 417/4530/17
Провадження № 22ц/782/841/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Сєвєродонець

Справа № 417/4530/17

Провадження № 22ц/782/841/17

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Луганської В.М.

суддів - Коротенко Є.В., Коновалової В.А.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Марківського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в солідарному порядку,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ « Ощадбанк» (далі ПАТ) звернулося до суду з вказаними вимогами, в обґрунтування яких зазначило, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 4566 від 27.11.2007 року, відповідно до якого банк був зобов'язаний надати грошові кошти в розмірі 90 000,00 грн., а позичальник, ОСОБА_2 зобов'язаний повернути вказану суму та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 15,5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, визначені договором. Відповідно до п.1.3 кредитного договору кредит надається на споживчі цілі, остаточний термін повернення кредиту є 27.11.2017 року. Позивач зазначив, що відповідно до п.1.5.-1.5.1.3. кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати банку проценти, нараховані проценти повинні бути сплачені позичальником не пізніше останнього робочого дня кожного звітного місяця, починаючи з поточного місяця після видачі першого траншу. Відповідно до п.1 додаткової угоди №1 від 07.12.2009 року сторони домовились про встановлення суми щомісячного погашення в розмірі 937,22 грн. зі сплатою щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця починаючи з грудня 2009 року. Згідно п.п. 3.3.1кредитного договору позичальник зобов'язувався точно в строки повернути кредит та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання з договором. Відповідно до п.5.2 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом та інших платежів за договором, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,04 % від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. В якості забезпечення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором було укладено договір поруки №1 від 27.11.2007 року з ОСОБА_3. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення виконання зобов'язань боржником. Банк свої зобов'язання виконав, відповідачі заборгованість перед банком не погасили. Позивач зазначив, що відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Позивач зазначив, що станом на 09 серпня 2017 року перед банком існує заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №4566 від 27.11.2007 року, яка складає 68256,22 грн., у тому числі: борг за кредитом в розмірі 36550,98 грн.; відсотки за користування кредитом з 01.10.2014 року по 08.08.2017 року в розмірі 16655,39 грн.; інфляційні втрати банку з жовтня 2014 року по червень 2017 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 8609,99 грн.; інфляційні втрати банку з жовтня 2014 року по червень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 4348,84 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.02.2011 року по 08.08.2017 року в розмірі 1357,82 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.02.2011 по 08.08.2017 року в розмірі 732,62 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту з 03.03.2014 року по 03.03.2014 року в розмірі 0,21 грн.;пеня за прострочення сплати відсотків за кредитом 03.03.2014 по 03.03.2014 року в розмірі 0.37 грн.

У зв'язку з викладеним позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії №4566 від 27.11.2007 станом на 09.08.2017 року у сумі 68256,22 грн., у тому числі : борг за кредитом в розмірі 36550,98 грн.; відсотки за кредитом 01.10.2014 року по 08.08.2017 року в розмірі 16655,39 грн.; інфляційні втрати банку з жовтня 2014 року по червень 2017 року за прострочення сплати Кредиту в сумі 8609,99 грн.; інфляційні втрати банку з жовтня 2014 року по червень 2017 року за прострочення сплати відсотків за кредитом в сумі 4348,84 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.02.2011 року по 08.08.2017 року в розмірі 1357,82 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за кредитом з 01.02.2011 по 08.08.2017 року в розмірі 732,62 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту з 03.03.2014 року по 03.03.2014 року в розмірі 0,21 грн.; пеня за прострочення сплати відсотків за кредитом 03.03.2014 по 03.03.2014 року в розмірі 0.37 грн. та стягнути на користь ПАТ судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Заочним рішенням Марківського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в солідарному порядку задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії №4566 від 27.11.2007 року у сумі 68 256, 22 грн., яка станом на 09.08.2017 року складається:

36 550,98 грн.- заборгованість за кредитом;

16 655,39 грн. - заборгованість за відсотками;

8 609,99 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту;

4348,84 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом;

1357,82 грн. - три проценти річних за прострочення сплати кредиту;

732,62 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом;

0,21 грн. - пеня по простроченому основному боргу;

0,37 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків за кредитом,

Суд стягнув з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь позивача заборгованість у розмірі 8221, 71 грн. , яка складається з:

5623,32 грн.- заборгованість за кредитом;

2374,82 грн. - заборгованість за відсотками;

132,00 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту;

39,81 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом;

38,52 грн. - три проценти річних за прострочення сплати кредиту;

13,24 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом. В іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у розмірі 1407, 27 грн., з ОСОБА_3 на користь позивача судовий збір у розмірі 192, 73 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням ПАТ «Державний ощадний банк України» подано апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального права, що призвело до відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя в сумі 60034,51 грн. та зазначає, що порушення вказаних норм полягало у тому, що судом було зазначено, що вказівка в умовах договору поруки про їх дію до повного виконання зобов'язань боржника не свідчить про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.251,ч.5 ст. 559 ЦК України. Апелянт в апеляційній скарзі зазначив, в договорі поруки встановлений строк дії поруки - 6 місяців від дня настання строку виконання зобов'язань по кредитному договору тому в даному випадку застосуванню підлягає перше речення ч.4 ст.559 ЦК України, згідно яким порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати платежі за договором щомісячно рівними частинами в розмірі 937,22 грн., починаючи з грудня 2009 року. Судом першої інстанції не враховано, що остаточний термін повернення кредиту на момент пред'явлення позову не настав та неправомірно відмовлено у стягненні кредитної заборгованості з поручителя строкового боргу по кредиту в сумі 3748, 88 грн. Задовольняючи частково позовні вимоги до поручителя суд повинен був врахувати дату подачі позову (22.08.2017 року) та стягнути заборгованість за кредитним договором за період з 22.02.2017 по 21.08.2017 року, та суму строкової заборгованості. Просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Марківського районного суду Луганської області від 19.10.2017 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3, яка є солідарним боржником з ОСОБА_2, заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 4566 від 27.11.2007 року і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в частині стягнення з ОСОБА_3, яка є солідарним боржником з ОСОБА_2 заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №4566 від 27.11.3007 в сумі 68256,22 грн. задовольнити в повному обсязі.

ПАТ «Державний ощадний банк України» про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку.

В судове засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з'явилися, про місце та час судового засідання були повідомлені у визначеному законом порядку, який передбачено ст. 12-1 закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України (на час ухвалення рішення суду) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.12 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.13 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК України( в редакції на час ухвалення рішення) та ст.81 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову частково, суд першої інстанції, виходив з того, що ним було встановлено, що 27.11.2007 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №4566 від 27.11.2007.

Згідно з п.1.1 договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 90 000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15,5% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору кредит надається на споживчі потреби, окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, у період до 27.11.2009р.

Згідно з п.1.5 договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати банку проценти в порядку, розмірах та строки, визначені договором, які, відповідно до п.п.1.5.1.3 договору позичальник повинен сплачувати щомісячно, не пізніше останнього робочого дня кожного звітного місяця, починаючи з поточного місяця після видачі першого траншу.

Згідно Додаткової угоди №1 до договору відновлювальної кредитної лінії №4566 від 27.11.2007р., кредит підлягає погашенню щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця починаючи з грудня 2009 року в розмірі 937,22 грн., остаточний термін повернення кредиту до 27.11.2017 року.

Згідно розрахунку заборгованості загальна сума боргу по кредиту складає 68 256,22 гривень: 36 550,98 грн. - заборгованість за кредитом, 16 655,39 грн. - заборгованість за відсотками з 01.10.2014 по 08.08.2017р.; 8 609,99 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту з жовтня 2014 по червень 2017рік, 4348,84 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з жовтня 2014 по червень 2017 рік, 1357,82 грн. - три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.02.2011 по 08.08.2017р., 732,62 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.02.2011 по 08.08.2017р., 0,21 грн. - пеня по простроченому основному боргу з 03.03.2014 по 03.03.2014р., 0,37 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків за кредитом з 03.03.2014 по 03.03.2014р.

Судом першої інстанції було встановлено, що виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором було забезпечено договором поруки укладеними між ОСОБА_3, ВАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 від 27.11.2007 року №1.

Відповідно до п.1 цього договору поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором №4566 від 27.11.2007р. та додатковими угодами укладеними до нього в майбутньому. Пунктами 3.1, 3.2 було погоджено, що поручитель відповідає по зобов'язаннях за кредитним договором перед кредитором в тому обсязі, що і боржник при цьому солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання за Кредитним договором не будуть виконані. Крім того п.4.1 договору поруки визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором, а в п.4.2 вказано, що порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. 19.09.2016 року банк склав вимоги до боржника та поручителя з вимогою сплатити заборгованість в сумі 47 903,14 грн. та направив їх "до запитання".

Встановивши вказані вище обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, відсотками по кредиту із урахуванням вимог ст.ст.629, 625 ЦК України заявлені вимоги банку обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Задовольняючи заявлені вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_3 частково суд першої інстанції виходив з того, що договором поруки не встановлено строк припинення поруки, тому застосуванню підлягає ч.4 ст.559 ЦК України відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Суд першої інстанції встановивши, що позов подано 22.08.2017 року дійшов висновку про стягнення кредитної заборгованості з відповідачів у солідарному порядку з 01.03.2017 року по 01.08.2017 року в сумі 7772, 67 грн.

Висновок суду першої інстанції щодо припинення поруки в частині заявлених вимог до поручителя ОСОБА_3 відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п.8.1. кредитного договору договір набуває чинності з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Згідно Додаткової угоди №1 до договору відновлювальної кредитної лінії №4566 від 27.11.2007р., кредит підлягає погашенню щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця починаючи з грудня 2009 року в розмірі 937,22 грн., остаточний термін повернення кредиту до 27.11.2017 року.

Тобто, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року за № 6-223цс16, у постанові від 19 жовтня 2016 року № 1265цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України ( у редакції на час ухвалення рішення суду) є обов'язковими для судів.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 свій останній платіж здійснив 22 вересня 2014 року, тому згідно з умовами кредитного договору з жовтня 2014 року несплачена заборгованість вважається простроченою.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше останнього робочого дня місяця, починаючи з грудня 2009 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого договором поруки строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом 22 серпня 2017 року (а.с.37).

Зазначене свідчить про те, що позивачем вимоги до поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка виникла до 22 лютого 2017 року за кредитним договором пред'явлені поза межами встановленого строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України.

Таким чином, оскільки позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання частини основного зобов'язання за тілом кредиту за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя, тому порука за кредитним договором в частині щомісячних платежів за період з 22.09.2014 року по 21.02. 2017року припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором поруки не можна вважати припиненими в частині заборгованості за тілом кредиту, яка виникла за період з 22.02.2017 року по 22.08.2017 року, оскільки стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником зобов'язань за вказаний вище період до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання зобов'язання за кредитним договором та вимог про стягнення строкової заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції цих обставин не врахував, та помилково дійшов висновку про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за період з 01.03.2017 року по 01.08.2017 року. Колегія суддів судової палати погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині, що суд першої інстанції не врахував дату подачі позову та вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів кредитної заборгованості підлягають стягненню з 01.03.2017 року по 01.08.2017 року та не врахував, що з поручителя підлягає стягненню також і строкова заборгованість за кредитним договором у сумі 3 748, 88 грн.

Згідно наданого розрахунку позивачем, заборгованість поручителя та боржника з 22.02.2017 року по 21.08.2017 року (а.с.135,136, 139) складає 12 777, 09 грн., яка складається з наступного:

заборгованість за кредитом борг 9 372, 20 грн.;

- заборгованість за відсотками 3135, 37 грн..

- інфляційні витрати за прострочення сплати кредиту в розмірі 135, 87 грн.;

- інфляційні витрати за прострочення сплати відсотків 66, 56 грн.;

- три проценти річних за прострочення сплати кредиту 44, 52 грн.;

- три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом 22,57 грн.

Зазначена вище сума заборгованості за кредитом підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача.

Колегія суддів судової палати погоджується з висновком суду першої інтанції, що боржником ОСОБА_2порушено виконання умов кредитного договору і з урахуваннм вимог ст.625 ЦК України заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд першої інстанції стягуючи з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитом у повному у розмірі - 68 256, 22 грн. та стягуючи з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно заборгованість за кредитом у розмірі 8 221, 71 грн. не звернув уваги, що це призведе до порушень прав відповідача ОСОБА_2, оскільки судом здійснено подвійне стягнення заборгованості за одним і тим же договором і за той самий період.

У зв'язку з вище викладеним, рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити - зменшити суму стягнутої кредитної заборгованості з ОСОБА_2 на користь позивача з 68 256, 22 грн. до 55 479, 13 грн., яка станом на 09.08.2017 року складається - заборгованість за кредитом борг 27 178, 78 грн.; заборгованість за відсотками 14280, 57 грн.; інфляційні витрати за прострочення сплати кредиту в розмірі 8 477, 99 грн.;інфляційні витрати за прострочення сплати відсотків 4309, 03 грн.;три проценти річних за прострочення сплати кредиту 1319, 30 грн.;три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом 719, 38 грн;

Оскільки судом першої інстанції невірно розраховано суму кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з поручителя та боржника, то і в цій частині рішення суду першої інстанції необхідно змінити, збільшивши розмір стягненої заборгованості в солідарному порядку з 8 221, 71 грн. до 12777, 09.грн.

Не заслуговують доводи апеляційної скарги в частині того, що порука не припинена, оскільки договором поруки не встановлено строк припинення поруки з підстав, зазначених вище.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1760, 00 грн.. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно задоволеним заявленим вимогам. Так на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 117, 46 грн. у рівних частках з відповідачів.

Керуючись ст. 268, 382, 381, 383, 384, 386 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Марківського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року задовольнити частково.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої кредитної заборгованості з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (код 09304612) з 68 256, 22 грн. до 55 479, 13 грн., яка станом на 09.08.2017 року складається з такого:

- заборгованість за кредитом борг 27 178, 78 грн.;

- заборгованість за відсотками 14280, 57 грн.;

- інфляційні витрати за прострочення сплати кредиту в розмірі 8 477, 99 грн.;

- інфляційні витрати за прострочення сплати відсотків 4309, 03 грн.;

- три проценти річних за прострочення сплати кредиту 1319, 30 игрн.;

- три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом 719, 38 грн;

Збільшити розмір стягненої заборгованості з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (код 09304612) з 8 221,71 грн. до 12 777, 09 грн. за договором відновлюваної кредитної лінії №4566 від 27.11.2007 року, яка станом на 09.08.2017 року складається з наступного:

- заборгованість за кредитом борг 9 372, 20 грн.;

- заборгованість за відсотками 3135, 37 грн.;

- інфляційні витрати за прострочення сплати кредиту в розмірі 135, 87 грн.;

- інфляційні витрати за прострочення сплати відсотків 66, 56 грн.;

- три проценти річних за прострочення сплати кредиту 44, 52 грн.;

- три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом 22,57 грн.

Стягнути ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» судові витрати в розмірі 58, 73 грн.

Стягнути ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» судові витрати в розмірі 58, 73 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 29 січня 2018 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді Є.В. Коротенко

В.А. Коновалова