Постанова

Іменем України

16 січня 2018 року

м. Київ

справа № 750/5798/16-ц

провадження № 61-71св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Чернігівська міська організація професійної спілки працівників агропромислового комплексу України,

представники відповідача: Ганіч Олександр Володимирович, Шокур Андрій Юрійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П. від 7 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області у складі колегії суддів: Острянського В. І., Бобрової І. О., Шитченко Н. В., від 22 серпня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву, у якій просила визнати неправомірним (незаконним) рішення Президії Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України, прийняте на засіданні президії Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України 10 березня 2016 року та викладене у постанові від 10 березня 2016 року № П-12-9; витребувати листок непрацездатності з міської організації профспілки працівників про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 у період з 13 травня 2016 року по 3 червня 2016 року; судові витрати покласти на відповідача.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 працює на посаді головного бухгалтера у Чернігівській міській організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України на підставі трудового договору. 10 березня 2016 року відбулось засідання Президії Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України, на якому прийнято постанову № П-12-9 «Про зміну істотних умов праці». Вказаною постановою з 16 травня 2016 року змінено істотні умови праці головного бухгалтера ОСОБА_1, а саме: встановлено режим неповного робочого часу з графіком роботи дві години кожного робочого дня з оплатою праці 0,25 посадового окладу.

Позивач зазначала, що змін в організації виробництва і праці у відповідача фактично не відбулось; про наявність таких змін її не було попереджено за два місяці, як це передбачено нормами чинного законодавства України, у зв'язку із цим просила задовольнити позов.

Крім того, позивач, у відповідності до вимог статті 234 Кодексу законів про працю України, просила поновити строк звернення до суду як такий, що був пропущений нею з поважних причин.

7 липня 2016 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила також визнати неправомірним (незаконним) та скасувати розпорядження голови Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України від 11 травня 2016 року № 67 про зміну істотних умов праці головного бухгалтера ОСОБА_1 з 16 травня 2016 року.

4 липня 2016 року Чернігівська міська організація Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України подала заперечення на позов, у яких просила застосувати строк позовної давності та зазначала, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, постановою від 10 березня 2016 року № П-12-9 «Про зміну істотних умов праці» позивачу встановлено режим неповного робочого часу з графіком роботи дві години кожного робочого дня на тиждень та оплату праці 0,25 посадового окладу, позивача було повідомлено про майбутні зміни умов праці за два місяці у відповідності до вимог частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України, позивач порушила строки звернення до суду з позовом, передбачені ст. 233 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконною постанову президії Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України від 10 березня 2016 року № П-12-9, прийняту на засіданні президії Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України згідно протоколу № 12 від 10 березня 2016 року про зміну істотних умов праці головного бухгалтера ОСОБА_1 з 16 травня 2016 року та встановлення для неї режиму робочого часу з графіком роботи 2 години кожного робочого дня в тиждень з оплатою праці 0,25 посадового окладу. Визнано незаконним розпорядження від 11 травня 2016 року № 67 голови Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України про зміну істотних умов праці головного бухгалтера ОСОБА_1 з 16 травня 2016 року та встановлення для неї режиму робочого часу з графіком роботи дві години кожного робочого дня в тиждень з оплатою праці 0,25 посадового окладу. Зобов'язано Чернігівську міську організацію Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України поновити з 16 травня 2016 року ОСОБА_1 умови праці відповідно до умов трудового договору з оплатою праці згідно штатного розпису. У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач всупереч вимог закону в односторонньому порядку зменшив розмір заробітної плати позивача, скоротив робочий час позивача, при цьому зміни в організації виробництва і праці відповідача відсутні. Крім того, істотні умови праці іншого працівника організації - голови Чернігівську міську організацію Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України, - не змінилася. Суд першої інстанції відмовив у позові в частині скасування розпорядження голови Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України від 11 травня 2016 року № 67, мотивуючи це тим, що визнання незаконним оспорюваного розпорядження є підставою для його скасування уповноваженою посадовою особою профспілки. Крім того, суд поновив ОСОБА_1 строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки вона тривалий час та неодноразово була тимчасово непрацездатною, тому не мала можливості звернутись до суду з позовом у встановлений статтею 233 Кодексу законів про працю України тримісячний строк.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22 серпня 2016 року апеляційну скаргу Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України відхилено, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідач не надав доказів на підтвердження змін в організації виробництва і праці у Чернігівській міській організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України та в односторонньому порядку змінив умови праці ОСОБА_1, зменшивши розмір її заробітної плати та скоротивши тривалість її робочого часу.

У вересні 2016 року Чернігівська міська організація Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України подала касаційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права (стаття 32 Кодексу законів про працю України) і порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначала, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду головного бухгалтера Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України.

Згідно штатного розпису апарату Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України з 1 серпня 2014 року у міській організації працюють два працівники: голова міської організації та головний бухгалтер.

10 березня 2016 року відбулось засідання президії Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України, на якому прийнято постанову № П-12-9 про зміну істотних умов праці головного бухгалтера ОСОБА_1, встановлення режиму неповного робочого часу з оплатою праці 0,25 посадового окладу.

Вказане засідання відбулось за участі головного бухгалтера ОСОБА_1, яка відмовилась ставити підпис про ознайомлення з прийнятим рішенням щодо зміни істотних умов праці, про що складено відповідний акт.

Розпорядженням голови Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України від 11 травня 2016 року № 67 змінено істотні умови праці головного бухгалтера Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України ОСОБА_1 з 16 травня 2016 року: встановлено режим неповного робочого часу з графіком роботи дві години кожного робочого дня в тиждень з оплатою праці 0,25 посадового окладу.

Судом першої інстанції встановлено, що змін у організації праці голови Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України не відбулось та оплата його праці не змінилась. Зміни в організації праці стосувалися лише посади головного бухгалтера.

Крім того, судом встановлено, що у період з 28 березня 2016 року по 27 квітня 2016 року, з 13 травня 2016 року по 3 червня 2016 року та у період з 6 червня 2016 року по 17 червня 2016 року ОСОБА_1 була тимчасово непрацездатною.

23 травня 2016 року ОСОБА_1 отримала поштове відправлення з доданими до нього актами від 16, 17 травня 2016 року, листом-повідомленням від 16 травня 2016 року № 10 про зміну істотних умов праці, згідно якого у термін до 26 травня 2016 року їй рекомендовано надати голові міської організації відповідь щодо згоди або незгоди на продовження роботи за нових умов.

У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вiльний вибiр роботи, на справедливi i сприятливi умови працi та на захист вiд безробiття.

Частиною третьою статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 32 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше, ніж за два місяці. Якщо колишні (попередні) істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи на нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36цього Кодексу.

Відповідно до статті 56 Кодексу законів про працю України, неповний робочий день або неповний робочий тиждень може встановлюватися за угодою між працівником і власником.

Таким чином, виходячи зі змісту статті 56 і статті 32 Кодексу законів про працю України, власник має право встановити неповний робочий час без згоди працівника лише у разі зміни у встановленому законом порядку істотних умов праці працівника.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норми частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України, Судова палата у цивільних справах Верховного суду України у постанові № 6-59 цс 12 від 4 липня 2012 року виклала правовий висновок про те, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки у тому випадку, якщо буде доведено наявність змін в організації виробництва і праці. Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України № 6‑2748 цс 15 від 23 березня 2016 року.

Як зазначено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», зміни в організації виробництва і праці можуть полягати в раціоналізації робочих місць, введенні нових форм організації праці, у тому числі переході на бригадну форму організації праці і, навпаки, впровадженні передових методів і технологій.

Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміну істотних умов праці проведено не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна, з урахуванням конкретних обставин, може бути визнана судом неправомірною, з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Крім того, частиною четвертою статті 97 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Статтею 103 Кодексу законів про працю України встановлено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш, як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, перевіривши дотримання позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, передбаченого статтею 233 Кодексу законів про працю України, та встановивши, що цей строк пропущено внаслідок перебування позивача на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, дійшов обґрунтованого висновку про поважність причин такого пропуску та правомірно поновив його.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що жодних змін в об'ємі посадових обов'язків ОСОБА_1 не відбулось, відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження змін в організації виробництва і праці. Посилання відповідача на скорочення чисельності первинних профспілкових організацій та їх членів, у зв'язку із чим відбулися зміни в організації самої Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України, не підтверджені належними доказами.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідач всупереч вимог закону в односторонньому порядку зменшив розмір заробітної плати ОСОБА_1 та запровадив для неї скорочений робочий час за відсутності змін в організації виробництва і праці в міській організації. Крім того, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність доказів щодо зміни в організації виробництва і праці відповідача; всі надані відповідачем докази вказують на зміну істотних умов праці саме позивача та не містять відомостей щодо зміни істотних умов праці інших працівників.

Відмовляючи у позові в частині позовних вимог про скасування розпорядження голови Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України від 11 травня 2016 року № 67, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що визнання незаконним оскаржуваного розпорядження є підставою для його скасування уповноваженою посадовою особою відповідача.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судами при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 415 Цивільного процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України, суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Чернігівської міської організації Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 22 серпня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк