Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 404/1705/17
№ провадження 22-ц/781/172/18 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Карпенко О. Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.01.2018 року Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегія суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О.Л. (головуючий), Гайсюка О.В., Голованя А.М.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест», Приватного підприємство «Укрстройінвєст» про визнання недійсними договорів та стягнення коштів за апеляційною скаргою Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» на рішення Кіровський районний суд м. Кіровограда,ухваленого у складі судді Іванової Н.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» та ПП «Укрстройінвєст» про визнання договорів недійсними та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 березня 2017 року між позивачем, ОСОБА_5, яка попередньо ознайомилася з оголошенням у пресі про можливість отримання грошової позики за умови сплати 2,64% річних, та ТДВ «Страхова компанія «Промінвест», офіс філії якої знаходиться в м. Кропивницькому по вул. Велика Перспективна, 16/9, укладено договір позики № 6008486. Довіряючи представнику ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» позивач не прочитав і зміст договору. Перед отриманням кредиту, позивач сплатив кошти в сумі 5000 грн. в якості резервного страхового внеску на погашення за останні місяці позики. Згодом представник ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» повідомив, що сума платежу була розрахована не вірно і необхідно ще доплатити стільки ж коштів. Позивач на цю пропозицію не пристав і кошти не сплатив, а висунув вимогу повернення вже сплаченої суми в задоволенні якої було відмовлено. Позивач вважає, що внаслідок недобросовісності рекламного оголошення, фактично був введений в оману, оскільки коштів не отримав, а натомість сплатив страховий платіж за договором страхування, який і не бажав укладати. В обґрунтування своїх вимог позивач також послався на норми статей 1, 7 Закону України «Про рекламу», ст. 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 203, 215, 216, 230 ЦК України.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_5 просила суд визнати недійсними договір добровільного страхування від нещасних випадків № 0683-17 від 14 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_5 та ТДВ «Страхова компанія «Промінвест», договір позики № 6008486 від 14 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_5 та ПП «Укрстройінвєст», стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» на її користь 5000 грн., сплачених в якості страхової суми.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 жовтня 2017 року позов ОСОБА_5 до ТДВ «Страхова компанія «Промінвест», ПП «Укрстройінвєст» про визнання недійсними договорів та стягнення коштів задоволено в повному обсязі.

Суд мотивував своє рішення тим, що для отримання позики позивач повинна була застрахувати себе від нещасних випадків на суму не менше суми позики, тобто забезпечити таким чином гарантії отримання товару до його отримання. Врахувавши, що договір позики та договір страхування укладені в один день і від імені позикодавця та страховика діяла одна й та ж особа, дія договору страхування в часі значно менша ніж дія договору позики, кошти за договором позики позивач не отримав, суд дійшов висновку, що ці договори є взаємопов'язаними і мали на меті не передачу коштів у позику, а неправомірне заволодіння коштами позивачки шляхом введення її в оману.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» оскаржило його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі викладено клопотання про зміну рішення суду та відмову в задоволенні пред'явлених до ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду в частині задоволених судом позовних вимог до ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» є незаконним. Суд послався на недобросовісність реклами та консультації, але не врахував відсутність у справі доказів про поширення ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» інформації про надання позик на певних умовах, а предмет договору страхування є відмінним від договору позики. ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» не має стосунку до надання позики ПП «Укрстройінвеєст». Висновок суду про те, що договір страхування не може вважатися окремим самостійним цивільно-правовим договором, а являється договором забезпечення і носить акцесорний характер, є помилковим. Предмет договору страхування - майнові інтереси позивача, а не ПП «Укрсторойінвєст», останій не являється вигодо набувачем за цим договором. З часу внесення позивачем страхового платежу, договір набрав чинності. Твердження суду: «укладення договору позики та договору страхування в один день, в одному місці, їх умови та реквізити візуально заповнено рукописно однією особою» є безпідставним. Обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги не є доведеними.

ОСОБА_5 та ПП «Укрстройінвєст» не скористалися своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Сторони повідомленні належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується відомостями рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а. с. 95, 97), але в судове засідання 23 січня 2018 року не з'явилися.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв'язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги Апеляційний суд Кіровоградської області вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини.

14 березня 2017 року між Приватним підприємством «Укрстройінвєст» (позикодавець) та ОСОБА_5 (позичальник) укладено договір позики № 6008486 (а. с. 6-10) за умовами п. 1.1. якого позикодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності (2,64% річних (п.п. 1.1.3.) та цільового характеру використання грошові кошти (далі - позика) в сумі 50000 грн. на строк до 14 березня 2022 року і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що складають невід'ємну частину договору.

Відповідно до п. 3.3.2. цього договору позичальник зобов'язався, зокрема, бути застрахованим та надати позикодавцю договори страхування від нещасного випадку, що спричинив смерть застрахованої особи, який стався під час дії договору страхуванням, страхування від стійкої втрати працездатності (інвалідність першої групи) застрахованої особи, який стався в наслідок нещасного випадку, що стався під час дії договору страхування (вигодонабувачем за цими наданими двома договорами повинен бути позичальник), на період не менше ніж три місяці з подальшою пролонгацією на весь період дії цього договору (страхові компанії можуть бути різні і обрані на власний розсуд позичальником). Страхова сума страхувальника (позичальника), в кожному договорі повинна становити подвійну суму узгодженої позиці, вигодонабувачем повинен бути позичальник або члени його сім'ї. Копії договору прикладаються до цього договору. У разі порушення з боку позичальника умов цього розділу позикодавець у праві вимагати дострокового повернення позики. Страхова компанія обирається позичальником самостійно. Позичальник може надати договір добровільного страхування, який ним укладено раніше, але він повинен бути дійсним на момент підписання цього договору та страхова сума в кожному договорі повинна становити не менше подвійної суми узгодженої позики.

Також, 14 березня 2017 року між Тдв «Страхова компанія «Промінвест» (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № 0683-17 (а.с. 11-12). Згідно ст. 2 предметом цього договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю страхувальника чи застрахованої особи, визначеної страхувальником у договорі страхування за згодою застрахованої особи.

Відповідно до ст. 3 договору страхування, страховим випадком визначається смерть (загибель) застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, що мав місце в період договору страхування або ж встановлення інвалідності (в тому числі зміна групи інвалідності на вищу) застрахованій особі, що мав місце в період дії договору страхування; страхова сума встановлена в розмірі 250000 грн. по будь-кому із цих випадків; страховий платіж - 2 500,00 грн. по кожному випадку (ст. 3, п 3.1. договору).

14 березня 2017 року ОСОБА_5 сплатила ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» 5000 грн. страхового внеску за договором добровільного страхування від нещасних випадків № 0683-17 від 14 березня 2017 року (а.с. 13).

Переглядаючи справу апеляційний суд виходить з такого.

Згідно ст. 213 ЦПК України (у редакції 2004 року, діючого на час ухвалення судом першої інстанції рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частино 1 ст. 214 вказаного Кодексу було передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення суду цим вимогам не відповідає.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципах змагальності і доведеності (ст. 10, 60 ЦПК України у редакції 2004 року) суть яких зводиться до того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а сторони, маючи рівні права та можливості щодо подання доказів, їх дослідженні та доведеності перед судом їх переконливості, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК.

Гарантоване ст. 55 Конституції України та ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4 ЦПК України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване позивачем порушення було обґрунтоване і підтверджене доказами.

Суд першої інстанції при вирішенні спору не дотримався приписів норм процесуального права і в мотивувальній частині рішення безпідставно стверджував, що договір позики від імені позикодавця і договір страхування від імені страховика був укладений однією і тією ж особою. При цьому суд не назвав таку особу та не послався на докази, які підтверджують цю обставину, котру суд вважав встановленою.

Як вбачається з тексту договору позики № 60084486 від 14 березня 2017 року, від імені ПП «Укрстройінвєст» він був укладений продавцем-консультантом прізвище яякого вказано нерозбірливо, а ініціали - Л.О. Натомість договір добровільного страхування від нещасних випадків № 0683-17 від 14 березня 2017 року від імені ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» укладено генеральним директором ОСОБА_7

Докази, які б спростовували вказані в договорах відомості про його підписантів відсутні.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в позовній заяві позивач посилався на недобросовісність оголошення ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» про надання позики та укладення ним договору позики не з ПП «Укрстройінвєст», а з ТДВ «Страхова компаній «Проміневест».

Ці обстави, на які посилався позивач, не підтверджено доказами.

Так матеріали справи не містять доказів розміщення ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» оголошень або реклами про надання ним позик на певних умовах, а договір позики позивачем укладено не з ТДВ «Страхова компанія «Промінвест», а з ПП «Укрстройінвєст».

Таким чином, обґрунтовуючи свої вимоги позивач неповно і неправильно виклав обставини справи, а суд першої інстанції не дав цьому жодної оцінки.

Укладений між позивачем і ПП «Укрстройінвєст» договір позики від 14 березня 2017 року № 6008486 визнаний рішенням суду недійсним і в цій частині рішення ніким не оспорюється і в апеляційному порядку не переглядається. Предметом апеляційного розгляду є справи лише в частині недійсності укладеного між позивачем і ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» договору страхування та застосування наслідків його недійсності.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхуванняодна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальникзобов'язується сплачувати страхові платежіта виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

В результаті укладення 14 березня 2017 року між ОСОБА_5 і ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» договору добровільного страхування від нещасних випадків № 0683-17, який набув чинності того ж числа у зв'язку із сплатою ОСОБА_5 страхового платежу в сумі 5000 грн. (а.с. 13), між його сторонами виникли страхові правовідносини.

На укладений договір страхування повною мірою поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути спростована в судовому порядку.

Особа, яка порушує питання про спростування презумпції правомірності правочину, зобов'язана довести обставини, що її спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, на яку посилався позивач та яку застосував суд першої інстанції, якщо одна із сторін правочинунавмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Отже правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, забороняється.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Позивач посилався на введення його в оману шляхом розміщення ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» недобросовісної реклами (оголошення), яка спонукала його звертатися за дешевим кредитом.

Проте факт розміщення ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» реклами що послуг, які є предметом оспорюваних позивачем договорів, у справі не доведений, зразки рекламних матеріалів до справи не долучені, їх зміст не встановлений.

Крім того, позивач не зазначив щодо яких саме умов договору страхування він був введений в оману.

Отже твердження позивача про введення його ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» в оману щодо укладеного ним договору є голослівним.

Поза увагою суду лишилися також і умови оспорюваних договорів, яким суд не надав належної оцінки.

Так п. 3.3.1. договору позики покладає на позичальника зобов'язання здійснити страхування власного життя, здоров'я і працездатності, проте цим же пунктом договору встановлюється абсолютне право страхувальника (позичальника за договором позики) вільного вибору страховика.

Договором позики не передбачено, що договір особистого страхування має бути укладеним позичальником на користь позикодавця, а згідно п. 5.2. договору від 14 березня 2017 року № 0683-17 вигодонабувачем являється ОСОБА_8, а не ПП «Укрстройінвєст».

Апеляційний суд не погоджується і з висновком місцевого суду про те, що метою укладення договору страхування було неправомірне заволодіння коштами позивача так, як мотиви обґрунтування такого висновку є надуманим.

У зв'язку з цим апеляційний суд вважає, що при вирішенні спору про недійсність договору страхування та застосування наслідків недійсності цього договору суд першої інстанції неправильно встановив обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи та безпідставно визнав договір страхування недійсним.

Встановлені апеляційним судом обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині і ухвалення нового рішення (п. п. 1 - 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України) про відмову в позові про визнання недійсним договору страхування та застосування наслідків недійсності цього договору у зв'язку з його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест»задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» про визнання договору страхування недійсним і стягнення кошті та в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» на користь ОСОБА_5 компенсації витрат по сплаті судового збору і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 до Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» про визнання недійсним договору страхування та стягнення коштів відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду з підстав передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту судового рішення - 29 січня 2018 року.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді: О.В. Гайсюк

А.М. Головань