Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №311/645/17 Головуючий у 1 інстанції Степаненко Ю.А.
Провадження № 22-ц/778/466/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька насіннєва станція» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька насіннєва станція» до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про спонукання укласти договір найму житлового будинку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ТОВ «Запорізька насіннєва станція» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про спонукання укласти договір найму житлового будинку.

В позові зазначало, що колгоспами і радгоспами Запорізької області була утворена Запорізька обласна міжгосподарська спеціалізована насіннєва станція по насінництву багаторічних трав для організації виробництва, заготівлі, очищення, зберігання та реалізації насіння багаторічних трав.

На підставі рішення виконкому Василівської міської ради № 213 від 12 жовтня 1992 року Запорізькій обласній міжгосподарській спеціалізованій насіннєвій станції по насінництву багаторічних трав була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку за адресою: вул. Свердлова 61, м. Василівка, Запорізька область.

В подальшому, за кошти Запорізької обласної міжгосподарської спеціалізованої насіннєвої станції по насінництву багаторічних грав на вищевказаній земельній ділянці був збудований житловий будинок.

30 січня 1996 року актом державної комісії даний житловий будинок був прийнятий в експлуатацію. В подальшому, нумерація будинку була змінена з № 61 на № 65 у зв'язку з впорядкуванням нумерації будинків.

01 лютого 1996 року на підставі розпорядження Василівської районної державної адміністрації № 78 видано свідоцтво про право власності на вищезазначений житловий будинок Запорізькій обласній міжгосподарській спеціалізованій насіннєвій станції по насінництву багаторічних трав на праві колективної власності.

Державна реєстрація права власності на житловий будинок була здійснена в БТІ 02 червня 1998 року,

Даний житловий будинок перебував на балансі підприємства та ніколи не передавався на баланс органів місцевого самоврядування і, крім того, не відносився до громадського житлового фонду.

20 березня 1996 року постановою сумісного засідання адміністрації та профкому Запорізької обласної станції по насінництву та багатолітніх трав було виділено житловий будинок - ОСОБА_9.

Рішенням виконавчого комітету Василівської міської ради Запорізької області було затверджено вищезазначену постанову та 18 квітня 1996 року був виданий ордер №.6639 на громадянина ОСОБА_9

На підставі вказаного ордера, до житлового будинку мала право заселитися родина ОСОБА_9. яка складалася з шести чоловік, а саме: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6. ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Позивач вказує, що відповідно до «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» від 11.12.1984 № 470: «у надане жиле приміщення переселяються члени сім'ї, які включені в ордер і дали письмове зобов'язання про переселення в це приміщення».

Однак, відповідачі: ОСОБА_3., яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_7 вселилися у житловий будинок не на підставі ордеру, а на підставі договору найму житлового приміщення від 11 липня 2005 року. Відповідно до вищевказаного договору, ОСОБА_5 мав право вселити у займане ним жиле приміщення членів своєї сім'ї, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8

За рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2005 року договір найму житлового будинку визнано недійсним, у зв'язку з порушенням прав інших осіб.

На даний час відповідачі продовжують проживати у спірному будинку, не маючи на те жодних законних підстав.

Позивач зазначає, що на даний час родина ОСОБА_5, яка вселилась в житловий будинок на підставі договору найму, не має права займати його та зобов'язана звільнити, так як договір визнано судом недійсним, або укласти новий договір з метою законності проживання в спірному житловому будинку.

Згідно з рішенням апеляційного суду Запорізької області від 02 квітня 2013 року у цивільній справі за № 22-ц/778/1518/13 за ОСОБА_3, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 визнано право користування житловим будинком № 65 по вул.. Свердлова в м. Василівка Запорізької області, проте жодним чином право на безоплатне користування відповідачами спірним житловим будинком не визнано.

Тривалий час ТОВ «Запорізька насіннєва станція» несе відповідні витрати щодо спірного будинку. Так, відповідно до податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в 2015 році розмір сплаченого позивачем податку складає 275,96 грн., в 2016 році - 3 126,56 грн., в 2017 році 7 238,40 грн.

Враховуючи, той факт, що спірний житловий будинок належить ТОВ «Запорізька насіннєва станція» на праві приватної власності, позивач в 2016 році звернувся до відповідачів з пропозицією про укладення договору найму спірного житлового будинку, надавши проект даного договору, однак, жодної відповіді ТОВ «Запорізька насіннєва станція» від відповідачів до цього часу не отримано.

На підставі викладеного, просило суд зобов'язати відповідачів укласти з ТОВ «Запорізька насіннєва станція» запропонований договір найму житлового будинку № 65 по вул. Свердлова в м. Василівка Запорізької області.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «Запорізька насіннєва станція» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що розпорядженням Василівської районної державної адміністрації від 01.02.1996 року № 78 затверджено акт державної комісії по прийому до експлуатації одноквартирного п'ятикімнатного жилого будинку по вулиці Свердлова в м. Василівка з визнанням права власності за обласною станцією по насінництву багаторічних трав. На підставі цього, Запорізькій обласній міжгосподарській спеціалізованій станції по насінництву багаторічних трав було видано свідоцтво про право власності на жилий будинок АДРЕСА_1

Рішенням спільного засідання адміністрації та профкому Запорізької обласної станції по насінництву багатолітніх трав № 1 від 20.03.1996 року, вищезазначений будинок був виділений для сім'ї ОСОБА_9, як багатодітній сім'ї, зі складом 6 осіб, для покращення житлових умов. Вказане рішення було затверджено рішенням виконкому Василівської міської ради № 88 від 18.04.1996 року. На підставі цього, видано ОСОБА_9 ордер № 6639 на вселення у жилий будинок АДРЕСА_1 У 1996 році на підставі ордеру, родина ОСОБА_9 у складі 6 осіб вселилася в житловий будинок № 65 по вул.. Свердлова в м. Василівка для постійного проживання.

Відповідно до ст. 65 ЖК України, ОСОБА_9 вселився в зазначене жиле приміщення та зареєстрував синів: ОСОБА_5 у лютому 1999 році, ОСОБА_6 у березні 2001 року, інших членів сім'ї ОСОБА_3 у жовтні 2004 року, ОСОБА_7 у серпні 2002 року, ОСОБА_8 у березні 2009 року.

Судом вірно встановлено, що після смерті наймача ОСОБА_9 відповідачі користувалися, проживали та були зареєстровані в установленому законом порядку в житловому будинку АДРЕСА_1 Члени сім'ї ОСОБА_9 набули право користуватися усіма правами житлом нарівні з наймачем ОСОБА_9 і, як члени його сім'ї, зберегли це право після його смерті.

Рішенням виконкому Василівської міської ради № 1453 від 19.05.1998 року, з метою впорядкування нумерації будинків по вулиці Свердлова, житловому будинку, який є предметом даного спору, присвоєно № 65.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 15.04.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційної інстанції від 06.07.2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.08.2011 року, при розгляді позову про усунення перешкод у здійсненні права володіння та користування, за участю тих самих сторін, було встановлено, що ОСОБА_3, яка діяла також в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 вселилися у вищевказаний жилий будинок на постійне проживання у відповідності з вимогами житлового законодавства та набули право користування ним.

Вказані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Запорізької області від 02.04.2013 року та відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України (в редакції, що діяла на час постановлення судового рішення), не підлягають доказуванню.

Вказаним рішенням за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 визнано право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Судом першої інстанції правильно встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом про спонукання відповідачів до укладення договору найму житлового приміщення, позивач в якості правової підстави задоволення своїх вимог зазначає положення статей 319,321,383,391 ЦК України та статті 150 ЖК України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як - установлення правовідносин шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів.

Крім того, ні положеннями інших статей ЦК України, якими передбачено захист права власності особи, ні нормами ЖК України, не передбачено такого способу захисту цивільного права, як «зобов'язання особи до укладення договору найму житлового приміщення». Судом обґрунтовано вирішено питання судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України (в редакції, що діяла на час постановлення судового рішення) та Закону України «Про судовий збір».

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством, є підставою для відмови у позові.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька насіннєва станція» залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.01.2018 року.

Головуючий:

Судді: