Справа №265/2807/18
Провадження №2/265/973/18
08 серпня 2018 року місто Маріуполь
Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Щербіна А.В.,
за участю секретаря Хайтулової Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку,
Позивач до судового засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі у судове засідання не з'явились за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, шляхом направлення замовної кореспонденції за адресою реєстрації, а також шляхом розміщенням оголошення про виклик до суду на офіційному веб - сайті «Судова влада».
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним.
Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.
Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.
В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Згідно виписки з домової книги № 1482 від 06.12.2017 року, виданої начальником відділу з питань міграції МВС Росії по Панінському району Воронезької області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 А, з 04 червня 2015 року, що також підтверджується адресними довідками № 1022, №1024 від 05.06.2015 року виданими відділом адресно довідкової роботи УФМС Росії по Воронезькій області.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2015 року на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 було видано паспорт громадянина ОСОБА_5 Федерації № 20 15 850932, згідно з яким відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.
Також, з матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2017 року на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, було видано паспорт громадянина ОСОБА_5 Федерації № 20 17 110387, відповідно до якого, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 А.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідачі добровільно, без поважних на те причин не проживають за адресою спірної квартири понад рік.
Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3, а відповідачі, будучи зареєстрованими у вказаній квартирі, але фактично там не проживаючи, перешкоджають у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування даним жилим приміщенням.
Разом з тим, положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, зокрема, про позбавлення прав користування житловим приміщенням,що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації, а отже вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача за вказаною адресою в примусовому порядку є передчасною та не підлягає задоволенню.
На підставі викладено, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 223 , 259, 264-265, 280-282, ЦПК України, суд,-
1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.
2. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 такими, що втратили право користування квартирою 60 в будинку 110 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі Донецької області.
3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4. Це рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
5. Це рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Це рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
6.Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.
7.Рішення складено 08 серпня 2018 року.
Суддя Щербіна А.В.