Справа № 520/6028/17
Провадження № 2/520/2764/18
Київський районний суд м.Одеси
У складі судді Калашнікової О.І.
При секретарі Шеховцевій О.В.
Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач у травні 2017 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його- Баланчука А.Ф.- користь борг за договорами позики у загальній сумі 134330 грн, що дорівнює за курсом НБУ 4700 дол.США , 3% річних від простроченої суми боргу - 199 дол.США, що дорівнює 5709 грн, пеню у розмірі 0,5% за кожен місяць прострочення виконання зобов'язання в загальній сумі 799 дол.США, стверджуючи, що відповідач не виконує свої зобов»язання за договорами позики, що були укладені 05.05.2014 року і 08.01.2015 року. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав у повному обсязі і просив стягнути з відповідача і судові витрати.
Відповідач до суду не з'явився, про час і місце слухання справи сповіщався судом неодноразово у відповідності до вимог закону.
За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Суд вивчив матеріали по справі і встановив наступне:
05.05.2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 взяв в борг , а ОСОБА_1 передав в борг грошові кошти в сумі 1400 дол.США. ОСОБА_2 зобов'язався у термін до 08.09.2014 року повернути зазначену грошову суму ОСОБА_1 Відповідач свої зобов'язання за цим договором не виконав і не повернув позивачу позику у строк, визначений договором.
08.01.2015 року сторони по справі уклали ще один договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав в борг, а ОСОБА_2 взяв в борг грошові кошти в сумі 3300 дол.США. ОСОБА_2 зобов'язався загальну суму боргу за двома договорами позики в розмірі 4700 дол.США повертати ОСОБА_1 частками - по 500 дол.США щомісячно, починаючи з лютого місяця 2015 року .
Позивач стверджує, що ОСОБА_2 свої зобов»язання за договорами позики не виконав, грошові кошти не повернув,останні 6 місяців відповідач уникає будь-якого спілкування. ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом і вимагає стягнути з відповідача борг за двома договорами позики в загальній сумі 134330 грн, що на день ухвалення судового рішення дорівнює 4700 дол.США за курсом НБУ щодо вартості 1 дол.США - 28,531 грн. Посилаючись на положення ст..625 ЦК України позивач вимагає стягнути з відповідача 3% річних за порушення строків виконання грошових зобов»язань в загальній сумі 5709 грн, розраховані за період з серпня місяця 2015 року по грудень 2016 року. На думку позивача відповідач зобов'язаний сплатити йому пеню у розмірі 05% від суми боргу за кожен місяць прострочення виконання зобов'язання. На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на умови договорів позики.
На підтвердження позовних вимог позивачева сторона посилалась на розписку від 05.05.2014 року і на розписку від 08.01.2015 року, виконані відповідачем.
При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав:
5 травня 2014 року і 08 січня 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договори позики. При укладанні договорів сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: суми позики і строку повернення позики. Договори сторони оформили у письмовій формі у вигляді розписок. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами. Ст.611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. ОСОБА_1 -позикодавець - свої зобов'язання за договором виконав, коли передав 05.05.2014 року ОСОБА_2 1400 дол.США і 08.01.2015 року - 3300 дол.США. Виконання позичальником зобов»язань за договором підтверджується наданими до позову копіями розписок (суд в судовому засіданні оглянув оригінали розписок). Обов'язок позичальника повернути позику передбачено умовами договорів (в розписка вказано на обов'язок повернення) і ст.1049 ЦК України.
Суд встановив, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за договорами позики не виконав і не повернув позичені на певний строк грошові кошти.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Нотаріальна форма договору позики не вимагається незалежно від суми договору; однак за згодою сторін договору, договір позики може бути укладений в нотаріальній формі. При цьому, посвідчення договору позики нотаріусами відбувається з дотриманням загальних правил посвідчення договорів, а саме:
при вчиненні нотаріальних дій нотаріус установлює особу, що звернулися за вчиненням нотаріальної дії; нотаріус зобов'язаний установити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, та наявність згоди другого з подружжя; при посвідчення правочинів нотаріус з'ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, та обсяг правоздатності юридичних осіб, які є учасниками правочинів.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику, підтверджує укладання договору позики. Розписка, якщо знаходиться у позикодавця, засвідчує факт отримання позики.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою з моменту фактичного передання речей, визначених родовими ознаками, позикодавцеві (із рук в руки) або з моменту зарахування грошових коштів, що позичалися, на банківський рахунок позикодавця.
Статтею 1050 ЦК України визначено наслідки порушення договору позичальником. Так, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
У даному випадку суд не отримав належних і допустимих доказів того, що умовами договорів позики передбачено обов'язок відповідача сплатити відсотки позивачку за користування грошовими коштами.
Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ст.ст.625, 1050 ЦК України, які передбачають наслідки порушення договору позичальником, відповідач зобов"язаний сплатити позивачу суму боргу , а також 3% річних від простроченої суми позики. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню, тому як не містяться на вимогах закону і умовах договрів позики. Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти в сумі 134330 грн + 5709 грн = 140039 грн.
У відповідності до положень ст..141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1676 грн, понесення якого підтверджено відповідною квитанцією.
Керуючись ст.ст.263-265,268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН невідомий, НОМЕР_1, виданий 28.04.2016 року, зареєстрований АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 140039 грн, де борг за договорами позики - 134330 грн, 3% річних - 5709 грн.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН невідомий, НОМЕР_1, виданий 28.04.2016 року, зареєстрований АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1676 грн.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, наданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Калашнікова О. І.