Ухвала

19 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 761/11312/16-ц

провадження № 61-6111 зп 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П. розглянув заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року, ухвали апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Альфа-Банк», публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання правочину нікчемним,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з умовами якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором.

Посилаючись на те, що вищезазначений договір є факторинговою операцією, а на час його укладення діяло розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 3 квітня 2009 року № 231, відповідно до якого заборонялося здійснення факторингових операцій відносно фізичних осіб, позивач просила визнати договір відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року нікчемним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року залишено без змін.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року, ухвали апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме, статей 1077-1086 ЦК України.

На підтвердження зазначеної підстави заявник посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 серпня 2014 року у справі № 6-53512св13.

Крім того, ОСОБА_4 просить переглянути судові рішення з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема правовому висновку щодо застосування статей 1077-1086 ЦК України, викладеному у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 3-477г16.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 360 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана заява є необґрунтованою, вирішення питання про допуск справи до провадження здійснюється колегією з трьох суддів у складі судді-доповідача та двох суддів, визначених автоматизованою системою документообігу суду додатково. Провадження відкривається, якщо хоча б один суддя із складу колегії дійшов висновку про необхідність його відкриття.

Перевіривши наведені у заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для допуску справи до провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У справі, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у відповідачів було право на укладення договору відступлення права вимоги, оскільки спірний договір за своєю природою є відмінним від договору факторингу, а тому відсутні підстави для задоволення позову. При постановленні ухвали касаційний суд керувався нормами статті 512 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 серпня 2014 року, яка надана для порівняння, скасовано судові рішення попередніх інстанцій, а справу направлено на новий розгляд суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень).

Така ухвала не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки цією ухвалою суд направив справу на новий розгляд з огляду на не встановлення судами фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тобто правовий висновок суду касаційної інстанції відсутній.

Надана для підтвердження невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права постанова Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 3-477г16 не містить висновків щодо застосування статей 1077-1086 ЦК України.

Таким чином, підстави для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбачені пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень), відсутні.

Керуючись статтями 353-360, 360-1 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень),

У Х В А Л И В :

У допуску до провадження Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Альфа-Банк», публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання правочину нікчемним, за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик