ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1613/18 Справа № 201/868/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Деркач Н.М., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватне акціонерне товариство "Европейський страховий союз", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 січня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ПАТ "Европейський страховий союз", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 80730, 59 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 500 грн. та судові витрати (а.с.4-8, 49-54).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ПАТ «Європейський страховий союз» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою відмовлено (а.с.74-77).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.82-87).

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність вини відповідача у вчиненні ДТП. До апеляційного суду подала висновок експертного дослідження від 09.07.2018 року № 6/10.1/50 та рішення Дніпровського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року у справі № 804/4681/18.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20.09.2017 року о 16 год. 15 хв. на перехресті пр. Гагаріна та вул. Академіка Чекмарьова в м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням відповідача, який належить йому на праві власності.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз», проте свідоцтво про реєстрацію вказаної компанії було анульовано розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 12.10.2017року № 4061 (а.с. 37).

Згідно з експертним дослідженням про встановлення вартості матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу № ZU021017 від 09.10.2017 року судового експерта ОСОБА_4 вартість спричиненої матеріальної шкоди становить 80 730, 59 грн. (а.с. 20-24).

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2017р. було закрито адміністративну справу у відношенні ОСОБА_3 за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України (а.с.14).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 були порушені правила дорожнього руху, оскільки він рухався по полосі для громадського транспорту, стосовно нього інспектором винесено постанову та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП України (а.с.19).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звертаючись до суду, не надав доказів вини вчинення ОСОБА_2 дорожньо - транспортної пригоди, внаслідок якої автомобілю НОМЕР_1 було завдано шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутня постанова суду у справі про адміністративне правопорушення про визнання винним ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, протокол відносно нього не складався, тому не можливо зробити висновок про причинно-наслідковий звязок між порушенням ним правил дорожнього руху та дорожньо-транспортною пригодою, що сталася.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_2 були порушені правила дорожнього руху, оскільки він рухався по полосі для громадського транспорту, стосовно нього інспектором винесено постанову та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП України (а.с.19).

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2017р. встановлено, що наслідки даної ДТП знаходяться в причино-наслідковому звязку з діями водія ОСОБА_2, який, якщо б не здійснював заборонений маневр виїзду на смугу для руху маршрутних транспортних засобів, то і не відбулось би зіткнення між транспортними засобами «Volkswagen» та «ЗАЗ » (а.с.14).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в місті Дніпро щодо не складання на водія ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками ст. 124 КупАП України. Зобовязано Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в місті Дніпро надати юридичну кваліфікацію відповідності дій водія ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України під час ДТП, яка відбулась 20.09.2007 року.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили є обов'язковою для суду що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої складена ця постанова лише в питанні чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою.

Висновком експертного дослідження від 09.07.2018 року № 6/10.1/50 за результатом автотехнічного дослідження механізму та обставин ДТП , проведеного згідно матеріалів ДТП від 20.09.2017 року, яка мала місце в м. Дніпрі на перехресті вул. Академіка Чекмарьова та пр. Гагаріна за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виконаним старшим судовим експертом сектору автотехнічних досліджень Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_5, встановлено, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ 1102» ОСОБА_2 повинен був діяти згідно до вимог п.п. 8.7.3. (е) та 8.10 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ЗАЗ 1102» ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 8.7.3. (е) та 8.10 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному звязку з даною ДТП. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «ЗАЗ 1102» ОСОБА_2 визначалася виконанням ним вимог п.п. 8.7.3. (е) та 8.10 Правил дорожнього руху та для чого не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволяли б йому їх виконати.

У мотивувальній частині експерт вказує, що на світлофорному обєкті в напрямку руху автомобіля «Volkswagen Tiguan» під керуванням ОСОБА_1, встановленому перед перехрестям проїзних частин вул. Академіка Чекмарьова та пр. Гагаріна, в момент виїзду автомобіля «Volkswagen Tiguan» під керуванням ОСОБА_1 на перехрестя було ввімкнено зелене світло, відповідно, в даний момент транспортним засобом, які рухалися по перехрещуваній проїзній частині було ввімкнено червоне світло, тобто автомобіль «ЗАЗ 1102» під керуванням ОСОБА_2 виїздив на перехрестя та перетинав його на червоне світло світлофора.

У даній дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ 1102» ОСОБА_2 при поданні світлофором, в напрямку його руху, сигналу який забороняє рух повинен був зупинитися перед світлофором, тобто водій ОСОБА_2 повинен був діяти згідно до вимог п.п. 8.7.3. (е) та п. 8.10 Правил дорожнього руху, де вказано:

« п.п. 8.7.3 Сигнали світлофора мають такі значення:

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

п. 8.10 У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком , якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.»

Оскільки водій ОСОБА_2В, при подачі світлофором, в напрямку його руху, сигналу, що забороняє рух не зупинив автомобіль «ЗАЗ 1102» перед світлофором, а продовжив рух через перехрестя, де відбулося зіткнення з автомобілем «Volkswagen Tiguan» під керуванням ОСОБА_1О, який рухався на перехрещуваній частині, то дії водія ОСОБА_2В, при заданому механізмові події, не відповідали вимогам п.п. 8.7.3. (е) та п. 8.10 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному звязку з даною ДТП.

В судовому засіданні питання про призначення додаткової автотоварознавчої експертизи сторони не порушували.

Вирішуючи спір, суд не дав належної оцінки постанові суду, яким вирішувалося питання щодо відповідальності за порушення ДТП у наведеній дорожній ситуації водіїв автомобіля «Volkswagen Tiguan» ОСОБА_1 та автомобіля «ЗАЗ 1102» ОСОБА_2 Якою встановлено, що в діях водія ОСОБА_1 відсутнє порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху. Наслідки даної ДТП знаходяться в причино-наслідковому звязку з діями водія ОСОБА_2, який, якщо б не здійснював заборонений маневр виїзду на смугу для руху маршрутних транспортних засобів, то і не відбулось би зіткнення між транспортними засобами «Volkswagen» та «ЗАЗ ».

Преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Крім того, відсутність постанови суду про притягнення водія до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП не є підставою для звільнення його від обовязку відшкодувати шкоду.

З урахуванням вищевикладеного, висновки суду щодо відсутності причинно-наслідкового звязку між порушенням відповідачем правил дорожнього руху та дорожньо-транспортною пригодою, що сталася є помилковим.

Також, суд не врахував вимоги ч.2 ст. 1166 ЦК України, а також того, що відповідач відзив на позов не надіслав, відповідно не намагався доводити свою непричетність до спричинення шкоди, лише надав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає та просив розглядати справу без його участі (а.с.67).

Відзив на апеляційну скаргу відповідач також до апеляційного суду не надсилав, тобто, ні в суді першої інстанції ні до апеляційного суду відповідач не подав докази щодо відсутності його вини.

Згідно з експертним дослідженням про встановлення вартості матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу № ZU021017 від 09.10.2017 року судового експерта ОСОБА_4 вартість спричиненої матеріальної шкоди становить 80 730, 59 грн. (а.с. 20-24). Вартість експертного дослідження становить 1500 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.18). Позивач довів вартість спричиненої матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, колегія суддів, зазначає наступне.

За правилами ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи обсяг страждань, яких зазнала позивач та з урахуванням порушених нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, колегія суддів прийшла до висновку про доведеність позовних вимог щодо отримання позивачем моральних страждань внаслідок неправомірних дій та визначає розмір відшкодування в сумі 2 000 грн.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1О, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 80730,59 грн., моральної шкоди в розмірі 2000 грн., відшкодування витрат автотоварознавчого дослідження 1500 грн. та судового збору в сумі 3780, 28 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року- скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в розмірі 80 730, 59 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн., на відшкодування витрат автотоварознавчого дослідження 1500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3780, 28 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: