Справа № 569/3970/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області

в особi головуючої суддi ОСОБА_1,

з участю: секретаря судового засідання Корнійчук А.В.,

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в мiстi Рiвне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Рівненська брама" про визнання майнових прав та заборону вчинення дій по передачі майнових прав , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-Будівельний кооператив «Рівненська брама» про визнання майнових прав, в якому просить суд визнати її майнове право на квартиру за будівельним номером 29, загальною проектною площею 46.4 м. кв., на пятому поверсі у першому підїзді кварталу житлової та громадської забудови на вулицях Костромська та Гагаріна у місті Рівне.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 подав суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просить його позов задовольнити у повному обсязі. Розгляд справи просить провести у його відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Представник ОК «ЖБК «Рівненська брама» в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки представника від відповідача не надійшло.

Згідно поданого до суду відзиву позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними , оскільки позивач не довів належними та допустими доказами, що його права порушені з боку ОК "ЖБК Рівненська брама". Посилання позивача на наявність судових проваджень у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області і у звязку з цим, порушення прав позивача є необгрунтованим та безпідставним. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження належності ОСОБА_2 спірної квартири на праві власності, а тому підстав для визнання за нею майнових прав на обєкт інвестування немає.

Дослiдивши письмовi докази по справi, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає задоволенню частково виходячи з наступного .

Судом встановлено, що 17 вересня 2015 року між мною ОСОБА_2 (надалі - Пайовик) та Обслуговуючим кооперативом «Житлово - Будівельний кооператив «Рівненська брама» (надалі - Відповідач), в особі голови кооперативу ОСОБА_4, було укладено договір пайової участі в будівництві № 29 ( надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач вступила, а Відповідач прийняв її в асоційовані члени кооперативу та пайову участь по будівництву кварталу житлової та громадської забудови на вулицях Костромська та Гагаріна у м. Рівне (надалі - Обєкт) і реалізації статутної мети і завдань кооперативу з метою отримання у власність квартири, будівельний номер 29 загальною проектною площею 46,4 м. кв., на пятому поверсі в першому підїзді Об'єкту (квартири). Місце виконання договору - місто Рівне.

Згідно пункту 1.2. договору, кооператив зобов'язується організувати і забезпечити будівництво Об'єкту та здачу його в експлуатацію, передати пайовику у власність квартиру, обумовлену цим договором, за умови повної (в розмірі 100 відсотків) сплати пайовиком пайового внеску.

Пунктом 2.2. договору визначено, що загальний розмір внеску пайовика становить 417 600 грн (чотириста сімнадцять тисяч шістсот гривень), що еквівалентно 18 560 (вісімнадцять тисяч пятсот шістдесят) доларів США на день укладення договору, згідно середнього комерційного курсу долара, з розрахунку 9000 грн (девять тисяч гривень), що еквівалентно 400 (чотириста) доларів США, за один квадратний метр загальної площі квартири, без внутрішніх оздоблювальних робіт.

У відповідності до пунктів 2.1., 2.3. Договору, пайовик сплачує вартість пайового внеску у визначений строк та у спосіб погоджений сторонами у Додатку 1 до Договору, в національній валюті, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Відповідача (або іншими не забороненими чинним законодавством способами).

Свої зобов'язання по оплаті пайового внеску позивач виконала у повному обсязі, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів: № 29 від 30 вересня 2015 року на суму 140000 грн; № 29/1 від 01 жовтня 2015 року на суму 57380 грн; № 29/2 від 02 жовтня 2015 року на суму 140000 грн; Квитанцією від 09 червня 2016 року на суму 80000 грн.; Квитанцією від 28 грудня 2017 року на суму 220 грн. Згідно пункту 3.4. договору, кооператив зобов'язаний організувати і забезпечити будівництво Об'єкту та здачу його в експлуатацію у термін до 30 червня 2016 року, за умови належного виконання пайовиком своїх зобов'язань щодо здійснення пайового внеску. Відповідач своїх зобовязань в частині здачі Обєкта в експлуатацію не виконав по сьогоднішній день, будь-яких дій для здачі в експлуатацію будинку, де знаходиться квартира, відповідач не здійснює, чим порушує встановлені статтею 526 ЦК України загальні вимоги виконання зобов'язання: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.Згідно частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України). Відповідач, всупереч вимогам умов укладеного договору та цивільного законодавства України, не виконав взяті на себе зобов'язання, чим порушив законні права та інтереси позивача у звязку з чим з незалежних від неї причин вона не може зареєструвати за собою право власності на належну їй квартиру, а тому не може володіти, користуватися та розпоряджатися придбаним майном. Судом також встановлено, що станом на день звернення до суду Обєкт не зданий в експлуатацію, будь-яких дій для здачі в експлуатацію будинку, де знаходиться квартира, відповідач не здійснює, чим порушує встановлені статтею 526 ЦК України загальні вимоги виконання зобовязання: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 629 ЦК Українидоговір є обовязковим для виконання сторонами, а порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (стаття 610 ЦК України).

Як встановлено судом, відповідач, всупереч вимогам умов укладеного договору та цивільного законодавства України, не виконав взяті на себе зобовязання, чим порушив законні права та інтереси позивача, який з незалежних від нього причин не може зареєструвати за собою право власності на належну квартиру, а тому не може володіти, користуватися та розпоряджатися придбаним майном.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим обєктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (частина друга стаття 3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є обєктом будівництва (інвестування), не вважаються речовими правами на чуже майно, тому що об'єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Виходячи з приписів статті 190 ЦК України, частини другої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та умов укладеного між сторонами договору, суд визнає позивача таким, що набув майнових прав на квартиру, оскільки в повному обсязі виконав умови договору пайової участі в будівництві № 17.

Згідно статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і, відповідно, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності у особи субєктивного цивільного права, зокрема, на майно, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду субєктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія субєктивного права.

Як слідує з наданих позивачем письмових доказів, у період з жовтня по листопад 2017 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_5 було подано чотири позовні заяви про визнання недійсним договору уступки (цесії), в яких відповідачами були дочірнє підприємство «Градобуд-Рівне», ОК «ЖБК «Рівненська брама», ОСОБА_4, що підтверджується витягом із офіційного веб-сайту «Судова влада» (цивільні справи № 686/23134/17, № 686/21826/17, № 686/22342/17, № 686/20914/17). Аналогічні три позови було подано ОСОБА_6 до дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне», ОСОБА_4, ОК «ЖБК «Рівненська брама» про визнання недійсним договору уступки (цесії), зокрема, справи № 686/23217/17, № 686/20915/17, № 686/21821/17, у яких він вказує, що як засновник дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» недоотримує прибуток, який може бути розподілений між засновниками як дивіденди.

Оскаржуваний ОСОБА_6В.і ОСОБА_5 договір уступки (цесії) від 18 червня 2015 року був укладений між дочірнім підприємством «Градобуд-Рівне» (Цедент) та ОК «ЖБК «Рівненська Брама» (Цесіонарій). В порядку та на умовах, визначених цим договір уступки (цесії), Цедент передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває належні Цедентові права та обов'язки Інвестора-2, що відносяться до будівництва за Угодою № 20 про дольову участь у будівництві житлових будинків з об'єктами соціально-культурного призначення від 22 серпня 2007 року та додаткових угод до неї, укладену між Замовником - Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, Інвестором-1 - ТзОВ «Реноме-Євробуд» та Інвестором-2 - дочірнім підприємством «Градобуд-Рівне». 06 вересня 2016 року між тими ж сторонами було укладено договір уступки вимоги (цесії) у новій редакції, у відповідності до якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Цедент передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває належні Цедентові права та обов'язки Інвестора в повному обсязі, що відносяться до будівництва Кварталу житлової та громадської забудови за Угодою про дольову участь у будівництві кварталу житлової та громадської забудови з торгівельно-розважальним центром № 20 від 22 серпня 2007 року та усіх Додаткових угод, що є невід'ємною частиною основної Угоди. За вказаним оскаржуваним договором уступки (цесії), дочірнє підприємство «Градобуд-Рівне» передало свої права та обов'язки інвестора щодо будівництва кварталу житлової та громадської забудови для ОК «ЖБК «Рівненська Брама». ОСОБА_5 є засновником (учасником) як ОК «ЖБК «Рівненська Брама» згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (із офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України), так і дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне», що підтверджується таким же витягом. ОСОБА_6 є засновником дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне», згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (із офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України).

За наведеного, ОСОБА_5 як засновник (учасник) ОК ЖБК Рівненська Брама та дочірнього підприємства Градобуд-Рівне, оскаржував укладений договір уступки вимоги (цесії) між юридичними особами, засновником яких він є, а ОСОБА_6 оскаржував договір, за яким були передані права інвестора для ОК ЖБК Рівненська Брама.

Суд визнає, що у випадку можливого задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання недійсним договору уступки (цесії), таке рішення мало би негативні наслідки для кожного із пайовиків, у тому числі і для позивача ОСОБА_7, оскільки однією із сторін у договорах пайової участі у будівництві є ОК «ЖБК «Рівненська Брама», який придбав інвестиційні права у дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» саме за оскаржуваним ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договором уступки права вимоги (цесії).

Наслідки визнання правочину недійсним (в даному випадку договору уступки (цесії) від 18 червня 2015 року) визначені статтею 216 ЦК України, зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За наведеного, під невизнанням майнових прав за ОСОБА_8 на квартиру слід розуміти заперечення засновником ОК «ЖБК «Рівненська Брама» і учасником дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» ОСОБА_5, а також учасником дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» ОСОБА_6 дійсності та належності ОК «ЖБК «Рівненська Брама» інвестиційних прав щодо будівництва кварталу житлової та громадської забудови на Обєкт, що відповідно створює невпевненість для ОСОБА_2 у дійсності її майнового права на квартиру.

Таким чином, вищевказані позови до Хмельницького міськрайонного суду про визнання недійсним договору уступки (цесії) свідчать про невизнання засновником ОК «ЖБК «Рівненська Брама» і учасниками дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» наявності у ОК «ЖБК «Рівненська Брама» інвестиційних прав щодо будівництва кварталу житлової та громадської забудови на вулиці Костромська та Гагаріна у місті Рівному за Договором уступки (цесії) від 18 червня 2015 року, який був укладений між дочірнім підприємством «Градобуд-Рівне» та ОК «ЖБК «Рівненська Брама», що може мати наслідком невизнання права ОК «ЖБК «Рівненська Брама» на укладення договорів пайової участі в будівництві з будь-якими особами, у тому числі, і на укладення договору пайової участі в будівництві з ОСОБА_2.

Відповідно до вимог частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Враховуючи вимоги частини першої статті 8 ЦК України щодо застосування аналогії закону, суд визнає, що майнові права підлягають такому ж захисту, що і права власності.

За встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку про те, що існують реальні підстави передбачати можливість порушення майнового права ОСОБА_8 іншими особами, оскільки визнання недійсним договору уступки (цесії) матиме наслідком застосування положень статті 216 ЦК України, а тому наявні підстави для застосування положень частини 2 статті 386 ЦК України з метою унеможливлення вчинення дій зі сторони відповідача чи інших осіб, направлених на порушення чи позбавлення відповідних прав ОСОБА_8

При цьому суд визнає, що обраний позивачем спосіб захисту порушених та невизнаних цивільних прав та інтересів відповідає положенням статей 15,16 ЦК України та не є зловживанням правом у будь-якому вигляді.

Вимога про заборону Обслуговуючому кооперативу «Житлово-Будівельний кооператив «Рівненська брама» та будь яким іншим особам в тому числі правонаступникам Відповідача, вчиняти будь-які дії по передачі іншим особам майнового права на квартиру за будівельним номером 29, загальною проектною площею 46,4 м. кв., на пятому поверсі у першому підїзді кварталу житлової та громадської забудови на вулицях Костромська та Гагаріна у місті Рівне до задоволення не підлягає з тих підстав, що поряд з відповідачем адресована до неіснуючих осіб та на майбутнє, що є порушення вимог ЦПК.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати - судовий збір в сумі 1409,60 грн.,сплачений позивачкою при предявленні позову, підлягає до стягнення з відповідача на її користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-Будівельний кооператив «Рівненська брама» про визнання майнових прав, задовольнити частково.

Визнати майнове право за ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на квартиру за будівельним номером 29, загальною проектною площею 46.4 м. кв., на пятому поверсі у першому підїзді кварталу житлової та громадської забудови на вулицях Костромська та Гагаріна у місті Рівне.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-Будівельний кооператив «Рівненська брама» на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір в сумі 1409 (одна тисяча чотириста девять ) грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 33017, паспорт серії МЮ 380000 виданий 14.08.2014 року Рівненським МВ УДМС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: Обслуговуючий кооператив «Житлово-Будівельний кооператив «Рівненська брама», місцезнаходження: 29000, Хмельницька область, місто Хмельницький, Старокостянтинівське шосе,26, .

Повне рішення виготовлене - 14.05.2018 року.

Суддя О.В.Панас