Справа № 200/360/18
Провадження №2/200/41/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2018 р. суддя Бабушкинського районного суду м. Дніпро Єлісєєва Т.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на садовий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2007 року по 2013 рік проживала у цивільному шлюбі з відповідачем.

09.11.2013 року сторони уклали шлюб.

В травні 2008 року відповідач став членом в ОК «СТ «Труд», в 2012 році відповідач приватизував земельну ділянку, про що отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку.

З моменту отримання земельної ділянки у користування 2008 року, за спільні кошти сторони почали будувати садовий будинок.

26.09.2014 року право власності на спірний садовий будинок було зареєстровано за відповідачем.

Позивач зазначає, що спірний садовий будинок було побудовано в шлюбі за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю.

Просить суд встановити факт проживання однією сімєю, без реєстрації шлюбу з 23.08.2007 року по 09.11.2013 року та визнати садовий будинок в ОК «СТ «Труд», що розташований на земельній ділянці, площею 0,0408 га, загальною площею 128,3 кв.м., основною площею 39,4 к.в.м спільною сумісною власністю подружжя.

26.02.2018 року відповідач подав до суду відзив на позов, в якому вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю визнає, вимоги про визнання права спільної сумісної власності на садовий будинок не визнає та зазначає, що будинок було побудована за його власні кошти. Просить в цій частині позовних вимог відмовити.

12.03.2018 року позивач подала відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1,2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що сторони проживали у цивільному шлюбі з 23.08.2007 року по 09.11.2013 року. Вели спільне господарство, мали спільній бюджет.

Вказані обставини не підлягають додатковому встановленню судом, оскільки визнаються відповідачем в повному обсязі.

Отже, в цій частині позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності дост.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Що стосується вимог про визнання права спільної сумісної власності суд приходить до такого.

09.11.2013 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №262587.

На теперішній час сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проживають разом у спірному будинку.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

В поданих сторонами матеріалах позову, відзиві на позов та запереченнях на відзив на позов, ані позивач, ані відповідач не надали правовстановлюючих документів на спірне майно. Тому доказів реєстрації права власності за будь-якою стороною у справі суду не надано.

Оскільки сторонами не надано жодного доказу реєстрації права власності на садовий будинок, тому у суду немає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання за сторонами права спільної сумісної власності на зазначений будинок.

Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплачених судових витрат в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60,70 СК України, ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.ст. 12,13,81,265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на садовий будинок задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сімєю, без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 23.08.2007 року по 09.11.2013 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на садовий будинок відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду, тобто з 30 липня 2018 року.

Суддя Т.Ю.Єлісєєва