АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/1135/17Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/789/26/18 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

За участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та сторін - позивача ОСОБА_2,її представника - адвоката Сідорової І.А., представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Булави М.А.,представника третьої особи служби у справах дітей Кременецької міської ради - Бесяди Н.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Булави Мар'яни Андріївни на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2017 року, ухваленого суддею Мочальською В.М., о 15 год. 07 хв., в залі судових засідань Кременецького районного суду Тернопільської області, у справі № 601/1135/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, де третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача виступає служба у справах дітей Кременецької міської ради про позбавлення батьківських прав ,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей Кременецької міської ради про позбавлення батьківських прав

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначила, що відповідач не цікавиться дочкою та не піклується про неї, не спілкуються з нею та не надає їй жодної допомоги, як моральної так і матеріальної, а тому виходячи з інтересів дитини, просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2017 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4, батьківських прав по відношенню до дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Булава М.А., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Представник відповідача вказує, що судом першої інстанції не перевірено ряд доказів, які мають значення для справи, зокрема не враховано, що ОСОБА_4 не має наміру залишитися на постійне місце проживання закордоном та у спілкуванні з дочкою йому перешкоджає позивач ОСОБА_2

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Булава М.А. підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити з мотивів, викладених в ній.

Позивач ОСОБА_2, та її представник - адвокат Сідорова І.А. проти поданої апеляційної скарги заперечили, просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи служби у справах дітей Кременецької міської ради - Бесяда Н.Ф., виступаючи в інтересах дитини, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дочки, зокрема, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, стан здоров'я та не цікавиться її життям.

Колегія суддів погоджується з такими доводами суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 12 ЗУ "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно копії паспорта серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Галущинці Підволочиського району Тернопільської області.

Відповідно до рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, ОСОБА_4 Народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Відповідно до скороченої копії акту про одруження серії НОМЕР_3 Республіка Польща, воєводство Мазовецьке БЮРО РАЦС Лєшноволя, ОСОБА_2 та ОСОБА_13 уклали шлюб 11 березня 2016 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_2» .

Згідно ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2014 року, судом було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за якою ОСОБА_2 зобов'язується не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_4 з дочкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2011 року, який рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 липня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції відповідач після розірвання шлюбу, починаючи з 2014 року і по даний час не підтримує будь яких відносин з своєю дочкою - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 З пояснень дитини вбачається, що батька ОСОБА_4 вона не знає та не спілкується з ним.

Із пояснення позивачки вбачається , що відповідач ще за час спільного проживання не займався вихованням дитини, не піклувався про фізичний та духовний розвиток дитини.

Після розірвання шлюбу між сторонами була укладена мирова угода від 29 вересня 2014 року, згідно якої було встановлено графік побачень з дочкою, проте відповідач не виконував умови даного графіку, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавився її вихованням, підготовкою до самостійного життя.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Верховний Суд України в означеній вище постанові, надаючи оцінку ухиленню батьків від виконання своїх обов'язків, відзначив також, що воно відбувається, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Із пояснень представника відповідача вбачається, що ОСОБА_4 після розірвання шлюбу з позивачкою створив нову сім'ю, від даного шлюбу народилася дитина і разом із сім'єю в в кінці 2014 року він виїхав закордон в Іспанію, де постійно проживають і працюють його батьки.

З цього періоду часу, відповідач продовжував не виконувати своїх батьківських обов'язків, не надавав матеріальної допомоги, щодо забезпечення дочки необхідним одягом та харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання , не цікавився інтересами дочки до культурних та інших духовних цінностей, що свідчило б про її фізичний та духовний розвиток.

Із змісту представлених до суду розмов із знайомими сторін вбачається, що відповідач не знає віку дитини, її росту, розміру одягу(а.с.59), а підстава відмови позивача від аліментів не позбавляло відповідача добровільно надавати дитині матеріальну допомогу.

Судова колегія не приймає доводи представника відповідача, що він виїхав закордон до своїх батьків для того, щоб заробити кошти для матеріального забезпечення дочки ОСОБА_7 та приїхати в Україну щоб налагодити стосунки з дитиною, оскільки дані підтвердження є припущеннями, відповідач в Іспанії проживає нелегально зі своєю сім'єю , і не можуть підтверджувати зміну батьківського ставлення ОСОБА_4 до дочки. Перебуваючи закордоном майже три роки, відповідач жодним чином не допомагає матеріально дочці , ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_1, не сприяє її культурному та духовному розвитку. Утриманням та вихованням дитини займається лише позивач ОСОБА_2

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, серед інших, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Так, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Згідно з положеннями статті 171 Сімейного кодексу України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Виходячи з аналогії застосування положень закону, зокрема, статті 218 Сімейного кодексу України, думка дитини має бути з'ясована і врахована судом при розгляді даної категорії справ.

В матеріалах справи є пояснення малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, відібраної спеціалістом служби у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації, з яких вбачається, що вона не визнає відповідача своїм батьком, не знає його і з ним не спілкується, а називає батьком ОСОБА_13, який на даний час є чоловіком позивачки і піклується про дитину. В засіданні апеляційної інстанції представник служби у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації підтвердила правдивість таких пояснень малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.13).

Відповідно до вимог частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України, положенням Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, при вирішенні будь-яких спорів, що стосуються дитини, державні органи, у тому числі суди, мають забезпечити пріоритет прав дитини, тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитині у соціально здоровому середовищі. При цьому особисті амбіції батьків або одного з них відносно дитини чи будь-які конфлікти між самими батьками стосовно питання утримання і виховання дитини не можуть прийматися до уваги.

Колегія суддів прийшла до висновку, що відповідач з часу проживання доньки з матір'ю участі у вихованні, спілкуванні та розвитку не приймав, святкових заходів за участю дитини не відвідував, її життям не цікавився, доказів з'ясування місця проживання доньки та усунення, у випадку наявності, перешкод у спілкуванні з донькою не надав, відсутні відомості звернення до служби у справах дітей з приводу чинення йому перешкод позивачем у спілкуванні з дитиною. Крім того, батько дитини був повідомлений належним чином про засідання комісії з питань захисту прав дітей, проте на засідання не з'явився, підтверджень його участі у вихованні доньки не надав. Суд підставно прийшов до висновку, про те що відповідач проявляв повну бездіяльність по відношенню до свого обов'язку по утриманню та вихованню власної дитини.

Служба у справах дітей попереджала батька про зміну ставлення до дочки, викликала його на комісію, однак відповідачем дані заходи не було взято до уваги та ним проігноровано.

У 2016 році позивачка ОСОБА_2 вже зверталася з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача. Однак ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року у справі №601/1849/16 за заявою позивачки залишено позов без розгляду , з метою надати можливість відповідачу як батьку виправити становище, змінивши своє ставлення до дитини та приймати участь у вихованні дочки.

Колегія суддів враховує висновок служби у справах дітей Кременецької міської ради від 04 липня 2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, який було зроблено на підставі всебічного дослідження із врахуванням акту обстеження житлових умов ОСОБА_2 від 08 липня 2011 року, де зі слів сусідів, членів комісії і ОСОБА_2 зазначається, що її колишній чоловік ОСОБА_4 понад 2 роки не зустрічався ні з нею ні з дочкою ОСОБА_7 (а.с.12); пояснень ОСОБА_7 від 26 серпня 2016 року,в яких вказується, що своїм батьком вона вважає ОСОБА_13, який працює в Польщі, часто до неї телефонує, висилає подарунки, а ОСОБА_4 не знає і не спілкується з ним(а.с.13); довідок, виданих 12 липня 2016 року та 27 червня 2017 року ДНЗ с.Дунаїв «Бджілка» про те, що ОСОБА_4 за період, який дитина відвідує дитячий навчальний заклад, жодного разу не був присутній ні на одному дитячому святі, не відвідував батьківських зборів, не цікавився розвитком дитини (а.с.14-15); актів депутатського обстеження від 27 серпня 2016 року, 4 вересня 2016 року, 24 червня 2017 року, в яких зазначається, що відповідач ОСОБА_4 не виконує ухвали Кременецького районного суду від 29 вересня 2014 року та умов мирової угоди, не відвідує дочки не лише у визначенні ухвалою дні тижня, а й взагалі з осені 2014 року по даний час (а.с.16-19); акту на неповнолітню, яка позбавлена батьківської опіки та піклування від 27 червня 2017 року, складеного інспектором Кременецького ВП Тернопільської області Міщуком Р.В., в якому вказується, що батько дитини ОСОБА_4, донькою не цікавиться, в її вихованні участі не бере, будь-яка допомога з його сторони відсутня. Рекомендовано позбавити ОСОБА_4 батьківських прав (а.с.21).

Аналіз здобутих доказів в їх сукупності, зокрема ставлення батька до дочки, участі у її вихованні, спілкуванні та розвитку дає підстави вважати, що саме позбавлення батьківських прав є єдиним вірним способом для нормального розвитку та життєдіяльності дочки, оскільки як встановлено судом, позивачка вступила в шлюб з гр Польші ОСОБА_13, з пояснень дитини саме він про неї піклується, дарує подарунки, дзвонить до неї і дитина, незнаючи свого біологічного батька, називає татом саме другого чоловіка позивачки - ОСОБА_13. Колегія суддів вважає, що в дитини, саме через неналежне ставлення до батьківських обов'язків відповідача, сформувався та формується надалі світогляд в якому дитина не знає відповідача та не вважає його батьком, так як як він добровільно усунувся від виховання дочки. Його перебування закордоном пов'язане з влаштуванням особистого життя і не може бути для дитини довгоочікуваною надією появи батька дитини на Україні, щодо можливого надання ним батьківського піклування.

Таким чином, з врахуванням інтересів дитини та доказів, долучених до матеріалів справи, вбачається свідоме ухилення відповідача ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведені обставини, апеляційну скаргу представника ОСОБА_17 - адвоката Булави М.А. слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Булави Мар'яни Андріївни - залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту даної постанови.

Повний текст постанови виготовлений 23 січня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Б.І. Сташків