Справа № 487/4031/15-ц
Провадження № 6/487/137/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді - Бобрової І.В., при секретарі судового засідання - Гладкої К.М., розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду подання старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Щербатюка А.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України до виконання зобов'язання за рішенням суду , -

ВСТАНОВИВ:

30.07.2018 року старший державний виконавець Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській обл. Щербатюк А.І. звернувся до суду з поданням, в якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, до виконання своїх зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням згідно із виконавчим листом № 487/4031/15-ц виданим 30.06.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 412000,00 грн., 3 відсотки річних у розмірі 23737,97 грн. та судові витрати у розмірі 3654 грн.. Подання мотивував тим, що 15.07.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено для виконання боржнику рекомендованою кореспонденцією за вих. №19405/01.02-38/21 від 15.07.2016 року. Станом на теперішній час рішення суду боржником не виконано, не зважаючи на те, що державним виконавцем вжито передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання.

У судове засідання старший державний виконавець Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Щербатюк А.І. не з'явився, надав до суду заяву про розгляд подання у його відсутність, вимоги подання підтримав та просив про їх задоволення.

Суд, дослідивши подання та додані до нього матеріали, прийшов до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, в Заводському ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській обл. перебуває виконавче провадження №51640140 від 15.07.2016 року з примусового виконання виконавчого листа №487/4031/15-ц, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 30.06.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 412000,00 грн., 3 відсотки річних у розмірі 23737,97 грн. та судових витрат у розмірі 3654 грн..

Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику, яка згідно копії рекомендованого повідомлення була отримана останнім 02.08.2016 року.

З метою проведення виконавчих дій та встановлення майнового стану боржника, а також майна за рахунок якого можливо було б виконати рішення суду, державним виконавцем було вжито наступних заходів: винесено постанову від 10.08.2016 року про накладення арешту на майно ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження; направлялася вимога державного виконавця від 19.08.2016 року №22791/01.02-3821 про зобов'язання надати належний боржнику транспортний засіб для проведення його арешту та опису, яка була отримана ОСОБА_2 25.08.2016 року; було винесено постанову від 29.11.2016 року про розшук майна боржника; направлялися неодноразові виклики боржнику для явки до Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській обл.; було винесено постанову від 23.07.2018 року про арешт коштів боржника.

У наданий строк для самостійного виконання боржник рішення суду не виконала. Жодних підтверджуючих документів про сплату суми боргу, чи інших документів, що унеможливлюють виконання вищевказаних постанов боржник не надала.

Крім того, державним виконавцем були зроблені запити до Управління ДМС України та до Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України. Згідно відповіді Управління ДМС України від 13.07.2017 року, ОСОБА_2, документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон. Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 25.04.2017 року, ОСОБА_2 неодноразова перетинала державний кордон України.

25.07.2018 року державним виконавцем направлено ОСОБА_2 рекомендованим листом повідомлення про направлення подання до суду про тимчасове обмеження у її праві виїзду за межі України, про що свідчить копія реєстру відправлень рекомендованих листів, дослідженим у судовому засіданні.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст.3 Конституції України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, що здійснюється нею через систему відповідних державних органів, а також судів.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (далі - Пакт), кожна людина є вільною у виборі місця перебування і вправі покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, або які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення, прав і свобод інших осіб.

За правилами ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Відповідно до ч. 4 ст. 313 ЦК України, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для виїзду за кордон, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-XII з наступними змінами (далі - Закон).

Положеннями пункту 5 частини 1 статті 6 даного Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

В той же час, відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 р. (скарга №28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, також зазначено, що співмірність обмежень у праві виїзду з країни у зв'язку з несплатою боргу виправдано лише остільки, оскільки це сприяє переслідуваної меті забезпечення повернення боргу.

Застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ в Україні як джерела права врегульовано Главою 4 та статтями 17-18 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Відповідно до п.19 ч.3 ст. 19 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з положеннями ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є заходом забезпечення виконання судового рішення, який може бути застосований у разі ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням. В свою чергу ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням - це будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положення ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Отже докази, надані державним виконавцем на підтвердження ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, в сукупності з дослідженими матеріалами, щодо перетину кордону України ОСОБА_2, а саме: витягу з бази даних інформації щодо перетинання державного кордону України від 25.04.2017 року, представленого Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України, дають суду підстави вважати, що боржником свідомо не виконується рішення суду, а отже подання старшого державного виконавця Щербатюка А.І. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст259,260,441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Подання старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Щербатюка А.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язання за рішенням суду - задовольнити.

Обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням згідно із виконавчим листом № 487/4031/15-ц виданим 30.06.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 412000,00 грн., 3 відсотки річних у розмірі 23737,97 грн. та судові витрати у розмірі 3654 грн..

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 15 днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасник справи якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя І.В.Боброва