Справа № 199/7023/17
РІШЕННЯ

Іменем України

19.01.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання часток в спільній сумісній власності.

В обґрунтуванні позовних вимог посилаються на те, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 30.11.2005 року № 180/31 земельну ділянку площею 0.975 га по вул. Онезькій, буд. 135 у м. Дніпропетровську було передано у спільну сумісні власність позивача, відповідача та ОСОБА_5 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, відповідно на яку 29 березня 2006 року було видано Державні акти на право спільної сумісної власності на земельну ділянку.

27 січня 2017 року помер ОСОБА_5, який при житті заповіту не склав, спадкоємцями після його смерті є його дружина ОСОБА_2, донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та батько ОСОБА_1.

Спадкоємці звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак нотаріусом було розяснено про неможливість видачі свідоцтва про право власності на майно в звязку з тим, що частки земельної ділянки не виділені в натурі, а тому позивачі просять захистити їх право та визначити що ОСОБА_1 належить 28/100 частин земельної ділянки, ОСОБА_3 36/100 частин земельної ділянки та ОСОБА_5, який помер 27 січня 2017 року, 36/100 частин земельної ділянки у спільній власності на земельну ділянку, площею 0,975 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в Дніпропетровську вул. Онезька, буд. 135 та припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,975 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в Дніпрі вул. Онезька, буд. 135.

Позивачі судовому засіданні підтримали позовні вимоги, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судовому засідання не заперечувала проти визначення часток, проте, заперечувала, що вона є відповідачем по справі, оскільки спору між сторонами щодо розміру часток не існує.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що домоволодіння №135 по вулиці Онезькій в м. Дніпрі належить згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.01.2008 року на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1- 28/100 часток, відповідачу ОСОБА_3 36/100 частки, ОСОБА_5 36/100 частин. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 30.11.2005 року № 180/31 земельну ділянку площею 0.975 га по вул. Онезькій, буд. 135 у м. Дніпропетровську було передано у спільну сумісні власність позивача ОСОБА_1, відповідача по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, відповідно на яку 29 березня 2006 року було видано Державні акти на право власності на земельну ділянку.

27 січня 2017 року помер ОСОБА_5, спадкоємцями після його смерті є його дружина ОСОБА_2, малолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та батько ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1,2 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Згідно із ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок; при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; за рішенням суду.

Згідно із ч. 3,4,5 ст. 89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Статтею 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Таким чином, позивачами по справі не доведено суду належними та допустимими доказами порушення їх права на спадкування, оскільки як встановлено в судовому засіданні спору між сторонами щодо розміру часток у праві власності на земельну ділянку не існує, тому спадкоємці можуть у встановленому законом порядку отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса. Також, позивачами не надано суду постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом та доказів її оскарження.

Відповідно до ч.1 ст.. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивачів не знайшли свого повного та законного обґрунтування, а тому є такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по справі віднести за рахунок позивача ОСОБА_2 та держави.

Керуючись ст. 357 ЦК України, ст.ст.87,89,120 ЗК України, ст.ст. 5, 12, 13, 264-266 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 (місто Дніпро, вулиця Усенко,5/31, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_2 (місто Дніпро, вулиця Онезька,135, РНОКПП НОМЕР_2, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_3 (місто Дніпро, вулиця Усенко,5/31,РНОКПП НОМЕР_3) про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку,- відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача ОСОБА_2 та держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя