АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2464/17 Номер провадження 22-ц/786/92/18Головуючий у 1-й інстанції Сьоря С. І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.
Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.
за участю секретаря: Кальник А.М.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у режимі відео конференції з Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області цивільну справу за апеляційною скаргою Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області
на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2017 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод», за участю третьої особи Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И Л А:
В червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, та посилаючись на те, що з грудня 2007 року він є інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням військового обов`язку по ліквідації аварії на ЧАЕС, та з січня 2008 року отримує пенсію як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, просив визнати протиправними дії ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» щодо відмови йому в перерахунку заробітної плати за період з 10.05.1986 року по 26.07.1986 року та зобов`язати ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» провести перерахунок його заробітної плати за період його роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, починаючи з 10 травня 1986 року по 26 липня 1986 року з урахуванням: необхідності використання підвищеної тарифної ставки на 100% для розрахунку: заробітної плати за основним місцем роботи в зоні відчуження за вихідні та робочі дні, розміру премії, згідно з пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» та відповідно до вимог Конвенції МОП ООН № 115 «Про захист працівників від іонізуючої радіації» (ратифікована Українською РСР 19.06.1968 року), п.п. 1.11 ОСП - 72/80; необхідності нарахування 60% преміювання за виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС із збільшеної на 100% тарифної ставки та урахуванням коефіцієнту кратності за перебування у відповідній зоні небезпеки ЧАЕС згідно постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 року № 153/10-43 та підпункту 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7; необхідності нарахування одноразової премії в розмірі 400 карбованців відповідно до пункту 4 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища» від 05.06.1986 року № 665-195; зобов`язати ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» видати йому довідку про його заробітну плату та розрахунок до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС починаючи з 10 травня 1986 року по 26 липня 1986 року з урахуванням проведеного перерахунку.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано дії Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку заробітної плати за період з 10 травня 1986 року по 26 липня 1986 року - протиправними.
Зобов`язано ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» провести перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи останнього з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, починаючи з 10 травня 1986 року по 26 липня 1986 року, з урахуванням та застосуванням: підвищеної тарифної ставки на 100% для розрахунку: заробітної плати за основним місцем роботи в зоні відчуження за вихідні та робочі дні, розміру премії, згідно з пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» та відповідно до вимог Конвенції МОП ООН № 115 «Про захист працівників від іонізуючої радіації» (ратифікована Українською РСР 19.06.1968 року), п.п. 1.11 ОСП - 72/80; необхідності нарахування 60% преміювання за виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС із збільшеної на 100% тарифної ставки та урахуванням коефіцієнту кратності за перебування у відповідній зоні небезпеки ЧАЕС згідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 року № 153/10-43 та підпункту 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7; необхідності нарахування одноразової премії в розмірі 400 карбованців відповідно до пункту 4 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища» від 05.06.1986 року № 665-195.
Зобов`язано ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» видати ОСОБА_1 довідку про його заробітну плату та розрахунок до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС починаючи з 10 травня 1986 року по 26 липня 1986 року з урахуванням проведеного перерахунку.
Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» в дохід держави 640 грн. судового збору.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області в апеляційній скарзі ставить питання про скасування даного судового рішення з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права й ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У поясненнях на апеляційну скаргу представник ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» просить скасувати рішення місцевого суду та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до положень п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 р. справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.
Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, що у 1986 році позивач ОСОБА_1 працював на посаді слюсаря-ремонтника на гарячих дільницях робіт Кременчуцького сталеливарного заводу, правонаступником якого є ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод».
В травні 1986 року він був призваний на військові збори та виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно архівної довідки, виданої Галузевим державним архівом Міністерства оборони України 28.11.2012 року за вих. № 88267 по архівним документам військової частини № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 05 травня 1986 року по 05 вересня 1986 року, в ІІ зоні небезпеки: в травні - 22 дні, в червні - 30 днів, в липні - 14 днів та в І зоні небезпеки в липні - 12 днів.
Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи, перебуває на обліку в Кременчуцькому об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі відшкодування фактичних збитків, як інвалід другої групи, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
03 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» з письмовою заявою про видачу нової довідки та розрахунку до неї із зазначенням в них показників заробітної плати, яка підлягає нарахуванню для обчислення пенсії за роботу в 30-ти кілометровій зоні ЧАЕС з 10 травня 1986 року по 26 липня 1986 року відповідно до вимог чинного законодавства.
Згідно виданої відповідачем довідки та розрахунку від 15.12.16 р. № 40-14 (А) 565, № 40-14 (А) 566, за роботу в населених пунктах зони відчуження з 10 травня 1986 року по 26 липня 1986 року по місцю роботи ПАТ «КСЗ» на посаді слюсар-ремонтник на гарячих дільницях робіт з тарифною ставкою за основним місцем роботи по відрядній оплаті праці слюсаря ремонтника 5 розряду на гарячих дільницях робіт - 0,78 крб. оплата за фактично відпрацьований час позивача за підвищеними тарифними ставками з урахуванням зони безпечності виходячи з установленого у зоні відчуження 6-годинного робочого дня та 6-денного (36-годинного) робочого тижня у розмірі годинної тарифної ставки 0,89 крб., а у вихідні дні у розмірі подвійної годинної ставки із застосуванням показників кратності, становила 2182,23 крб. Премії за діючими системами преміювання за роботу у зоні відчуження у вказаний період позивачеві не нараховувалися.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що неврахування при розрахунку заробітної плати позивача вказаних нормативно-правових актів, які діяли на час виконання ним робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, безпосередньо впливає на призначення пенсії та порушує право позивача на соціальний захист.
Проте таких висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4, 11 ЦПК України у редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні внтереси у спосіб, визначений законами України.
Так, статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності з 1 січня 2012 року, затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок) та зобов`язано Пенсійний фонд України забезпечити здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до набрання чинності цією постановою, за матеріалами пенсійних справ.
Пунктом 7 Порядку встановлено, що пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що невід`ємною складовою підстав та порядку перерахунку пенсії є беззаперечне підтвердження відомостей, що містяться в довідці, відповідними первинними документами бухгалтерського обліку.
Дійшовши висновку про необхідність перерахунку заробітної плати ОСОБА_1 з підвищенням тарифної ставки на 100%, нарахуванням 60% щомісячної премії та одноразової премії у розмірі 400 крб., суд першої інстанції не врахував, що таке право позивача не підтверджено належними та допустимими доказами по справі.
Судом не враховано, що відповідно до пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, підвищення до 100% тарифних ставок (відрядних розцінок) та посадових окладів працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, було правом керівників підприємств та організацій і конкретні розміри підвищення вказаних ставок (розцінок) та окладів встановлювались з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт, що по справі відносно позивача ОСОБА_1 встановлено не було і суду таких обставин не доведено.
Згідно постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 р. № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання й встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60% тарифної ставки (окладу) на місяць та до 400 карбованців на місяць (понад встановлені максимальні розміри премій), якщо така премія була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи (підпункти 4, 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7, пункт 4 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 року № 665-195, п. 6 Порядку).
Однак, доказів того, що відрядна система оплати праці позивача передбачала виплату премії, матеріали справи не містять. Натомість, як вбачається з акту № 591 від 16 травня 2013 року перевірки характеру виконуваної роботи та умов праці для підтвердження права працівника на пільгове пенсійне забезпечення та довідок про заробітну плату, проведеної Управлінням Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області за первинним документами бухгалтерського обліку, премії за виконання робіт у зоні відчуження у період з 10 травня 1986 року по 26 липня 1986 року ОСОБА_1 не нараховувалися.
Посилання суду на положення Конвенції про захист працівників від іонізуючої радіації № 115, яка ратифікована Українською СРСР 19 червня 1968 року, та п.п. 1.11 ОСП 72/80, як підстави для перерахунку заробітної плати позивача, також є необґрунтованим, оскільки питання оплати праці дані нормативні акти не регламентують. Зокрема, п. 1.11 «Основних санітарних правил роботи з радіоактивними речовинами і іншими джерелами іонізуючих випромінювань ОСП-72/80», затверджених Головним державним санітарним лікарем СРСР 18 січня 1980 р. № 2120-80, вказує на необхідність при проектуванні закладів, призначених для роботи з відкритими джерелами, додатково до заходів щодо захисту від зовнішнього випромінювання передбачати заходи щодо захисту персоналу та населення від внутрішнього опромінення і охорони навколишнього середовища від радіоактивних забруднень, при цьому сумарна доза від зовнішніх і внутрішніх джерел випромінювання не повинна перевищувати допустимого рівня, встановленого НРБ-76, при проектуванні установ, призначених для роботи з відкритими джерелами.
За вказаних обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх безпідставністю та недоведеністю.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити.
Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2017 року скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод», за участю третьої особи Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя С.Б. Бутенко
Судді О.О. Панченко
В.П. Пікуль
Повне судове рішення складено 19 січня 2018 року.

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:
Суддя Апеляційного суду
Полтавської області С.Б. Бутенко