Справа № 344/4867/18
Провадження № 22-ц/4808/345/18
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_4 про скасування рішення Івано-Франківської міської ради, скасування запису про право власності та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду, постановлене у складі судді Татарінової О.А. 17 жовтня 2018 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

16 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_4 про скасування рішення Івано-Франківської міської ради, скасування запису про право власності та визнання права власності.

В заяві зазначила, що їй належить на праві власності 41/100 частки домоволодіння №19 по вул. Височана в м. Івано-Франківську, а власником іншої частини домоволодіння є ОСОБА_4

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 20.06.2017 року № 187-13 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та передано ОСОБА_4 у власність 0,0419 га земельної ділянки по вул. Височана, 19 в м. Івано-Франківську.

Посилаючись на те, що на час виготовлення технічної документації із землеустрою ОСОБА_4 було відомо про належність частини домоволодіння їй (ОСОБА_3В.), а вищезазначеним рішенням міської ради ОСОБА_4 передана у власність вся земельна ділянка для обслуговування домоволодіння, що порушує її право на отримання у власність земельної ділянки та створює перешкоди у реалізації права власності на житловий будинок в частині обмеження можливості його обслуговування, ОСОБА_3 просила: визнати незаконним рішення Івано-Франківської міської ради від 20.06.2017 року № 187-13 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та передачу ОСОБА_4 у власність 0,0419 га земельної ділянки по вул. Височана, 19; скасувати в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №21364840 від 10.07.2017 року на земельну ділянку по вул. Височана, 19; визнати за нею право власності на 41/100 частку земельної ділянки.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено скасувати рішення Івано-Франківської міської ради від 20.06.2017 року № 187-13 про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та передання у власність, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ОСОБА_4 земельної ділянки за адресою вул. Височана, 19 площею 0,0419 га кадастровий номер :06:004:0427.

Скасовано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 21364840 від 10.07.2017 року про обєкт нерухомого майна земельну ділянку за адресою вул. Височана, 19 площею 0,0419 га кадастровий номер :06:004:0427.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 352,40 грн. витрат по оплаті судового збору.

Стягнуто з Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_3 352,40 грн. витрат по оплаті судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на незаконність рішення суду.

Судом не було враховано того, що земельна ділянка площею 0,0456 га по вул. Височана, 19 (вул. Механічна, 13) для будівництва та обслуговування житлового будинку рішенням Станіславської міської ради депутатів трудящих була надана її батькові ОСОБА_5, а вона набула право власності на житловий будинок разом із земельною ділянкою на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.1978 року.

Зазначає, що 04.09.2004 року на підставі договору дарування вона відчужила своїй дочці 34/100 частки житлового будинку, однак право користування земельною ділянкою не було їй передано. При цьому вказує на те, що відповідно до ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю чи споруду право користування земельною ділянкою може переходити на підставі договору оренди.

Отже, апелянт вважає, що земельна ділянка перебувала у її користуванні, право користування нею не відчужувалось, рішень про передачу частини земельної ділянки після укладення договорів купівлі-продажу не приймалось, а тому земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння №19 по вул. Височана, залишалась у її користуванні в цілому.

Крім того, за укладеними в наступному договорами відчуження частин домоволодіння також не було відчужено право користування земельною ділянкою.

Оскільки ОСОБА_3 не перейшло право користування земельною ділянкою, плату за землю вона не сплачувала, ОСОБА_4 вважала висновок суду про незаконність рішення Івано-Франківської міської ради про передачу їй у власність земельної ділянки по вул. Височана, 19 безпідставним, а тому просила рішення суду про скасування права власності на земельну ділянку скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на те, що ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 20.06.2017 року, що є підтвердженням того, що ділянка не перебувала у власності батька ОСОБА_4, а відносилась до земель комунальної власності.

Також посилається на ч. 1 ст. 120 ЗК України, відповідно до якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Також зазначає, що відповідно до п. «е» ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала.

Представник Івано-Франківської міської ради в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.1974 року житловий будинок в м. Івано-Франківську по вул. Височана, 19 належав ОСОБА_4 (а.с.34).

За договором дарування від 04.09.2004 року ОСОБА_4 відчужила своїй дочці ОСОБА_6 34/100 частки домоволодіння по вул. Височана, 19 в м. Івано-Франківську (а.с.72).

Згідно договору купівлі-продажу від 26.01.2005 року №Д34 ОСОБА_6 продала ОСОБА_7 34/100 частки домоволодіння по вул. Височана, 19 в м. Івано-Франківську, а за договором купівлі-продажу від 26.01.2005 року №Д31 ОСОБА_4 відчужила ОСОБА_7 7/100 частки домоволодіння (а.с.15, 17).

За договором дарування від 14.04.2010 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_8 41/100 частки домоволодіння №19 по вул. Височана в м. Івано-Франківську, що підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.16, 20).

19.04.2017 року ОСОБА_4 подала міському голові заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), до якої додала технічну документацію, заяву на виготовлення технічної документації, довідку з містобудівного кадастру, витяг з протоколу № 62 засідання узгоджувальної комісії міськвиконкому по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування, акт відновлення та узгодження меж земельної ділянки, акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, лист заступника голови ліквідаційної комісії від 22.12.2016 року, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22.08.1974 року, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та рішення Івано-Франківської міської ради (а.с.23, 24-44).

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 20.06.2017 року № 187-13 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості по вул. Височана, 19 в м. Івано-Франківську (а.с.38, 43).

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка по вул. Височана, 19 в м. Івано-Франківську належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с.18, 19).

Згідно відповіді заступника голови ліквідаційної комісії Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області за результатами розгляду звернення ОСОБА_4 щодо надання інформації про зареєстровані земельні ділянки, станом на 01.01.2013 року за ОСОБА_4 на території Івано-Франківської міської ради право власності на земельні ділянки не зареєстровано (а.с.33).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником 41/100 частки домоволодіння №19 по вул. Височана в м. Івано-Франківську, а ОСОБА_4 при зверненні із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за вищезазначеною адресою подала документи про право власності на ціле домоволодіння, що призвело до прийняття Івано-Франківською міською радою рішення від 20.06.2017 року № 187-13 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вул. Височана, 19 в м. Івано-Франківську, яким фактично позбавлено позивача права на користування та отримання у власність частини земельної ділянки відповідно до її частки домоволодіння для його обслуговування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Отже, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що рішення Івано-Франківської міської ради від 20.06.2017 року № 187-13 про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та передання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0419 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Височана, 19 в м. Івано-Франківську, є таким, що порушує права ОСОБА_3, яка є власником 41/100 частки домоволодіння, що знаходиться за вказаною адресою.

Рішення суду в частині скасування вищевказаного рішення Івано-Франківської міської ради та скасування в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 21364840 від 10.07.2017 року ухвалене судом з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Посилання ОСОБА_4 у апеляційній скарзі на те, що вона набула права власності на житловий будинок разом із земельною ділянкою на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.1978 року, а в подальшому право користування земельною ділянкою не перейшло до іншого співвласника домоволодіння, не заслуговують на увагу, оскільки спірна земельна ділянка перебувала у фактичному користуванні співвласників домоволодіння, а право власності ОСОБА_4 оформила лише у 2017 році.

Не є підставою для скасування рішення суду і доводи апелянта про те, що земельний податок фактично сплачувала вона, а не ОСОБА_3, оскільки право користування земельною ділянкою не залежить від внесення податкових платежів.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 41/100 частку земельної ділянки по вул. Височана, 19 в м. Івано-Франківську сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

При таких обставинах справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_9

Повний текст постанови складено 22 грудня 2018 року