Справа № 345/1437/18
Провадження № 22-ц/4808/291/18
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря: Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене в складі судді Миговича О.М. 2 жовтня 2018 року в м. Калуші Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив :

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 в квітні 2018 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивував тим, що керуючи 30.09.2017 року мототрактором «RIE 2LT» відповідач допустив зіткнення з автомобілем позивача TOYOTA Corolla д.н.з. НОМЕР_2 в результаті чого такий отримав механічні пошкодження. Постановою Калуського міськрайонного суду від 24.10.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 поніс витрати на проведення ремонту автомобіля, а внаслідок пошкодження майна, затрат часу на організацію його ремонту, неможливості вчасно перетнути кордон, оскільки транспортний засіб знаходився в Україні на умовах транзиту, переніс моральні страждання, просив стягнути з відповідача 6350 грн матеріальної та 3000 грн моральної шкоди.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 2 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6350 грн матеріальної, 600 грн моральної шкоди та 5504,80 грн судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що з відповідача, як із винної особи, підлягає до стягнення на користь позивача 6350 грн матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Розмір моральної шкоди суд обгрунтовував тим, що пошкодження майна позивача спричинило психологічний стрес, призвело до моральних страждань та виникнення нетривалих незручностей у користуванні майном.

Не погодившись із рішенням суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду. Враховуючи визнання ним частково позову ухвалити нове про стягнення на користь позивача 1200 грн матеріальної шкоди, а в задоволенні решти позову відмовити.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що суд не дав належної оцінки тому, що незначний ремонт автомобіля позивача на СТО «Библів» тривав безпідставно довго - з 30.09.2017 року до 16.10.2017 року. Відтак, не досліджено чи весь цей час та по якій причині автомобіль знаходився на території СТО. Не встановлено також які ремонтні роботи проводились та матеріали використовувались, не доведено реального розміру завданих збитків, оскільки пошкодження є незначними - потертя правого крила та дверки. При цьому судом не взято до уваги, що відповідно до розрахунку ремонту-калькуляції за системою Аудатекс вартість таких робіт складає лише 1200 грн.

Крім того, вважає, що «ПП ОСОБА_4» не мало права проводити вказаний ремонт, оскільки в нього відсутній відповідний дозвіл на виконання такого роду робіт згідно із Порядком видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженим Постановою КМ України №117 від 26.10.2011 року. Не враховано судом і його пояснень, що ДТП сталася, в тому числі, і з вини позивача, який рухався з великою швидкістю. Щодо стягнення судом моральної шкоди вважає, що немайнові втрати позивачем не доведені та не підтверджені належними доказами. Також вказував, що він звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі п.8 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 не подав.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2- адвокат ОСОБА_3 доводів скарги не визнав, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлене судом рішення не в повній мірі відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.

В силу вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і майну громадянина або заподіяну майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

За приписами частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.09.2017 року о 17 год. 50 хв. в с.Мостище Калуського району по вул. Л.Українки відбулась дорожньо-траспортна пригода за участю мототрактора «RIE 2LT» під керуванням відповідача - ОСОБА_1 Останній, виїжджаючи з другорядної дороги не дав дорогу транспортному засобу «TOYOTA COROLLA», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2, який рухався по головній дорозі.

Вказаний автомобіль зареєстрований в Чеській республіці та належить позивачу, що підтверджується копією техпаспорта (а.с. 23).

З матеріалів справи вбачається, що постановою Калуського міськрайонного суду від 24.10.2017 року ОСОБА_1 визнано винним за вчинення правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП та призначено йому стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно з додатком до протоколу про адміністративне правопорушення автомобілю потерпілого завдано таких пошкоджень: деформація переднього правого крила та передньої правої дверки (а.с.6, 9).

Зі змісту довідки №05 СТО «ПП ОСОБА_4.» від 16.10.207 року автомобіль «TOYOTA COROLLA» 2004 р.в., номер кузова НОМЕР_1, знаходився в ремонті з 30.09. по 16.10.2017 року (а.с. 14). Відповідно до рахунку-фактури від 03.10.2017 року вартість ремонту, враховуючи матеріали (фарба, грунт, шпаклівка, захист), риштовку елементів кузова, шпатлювання, фарбування дверки і крила автомобіля становить 6350 грн. Позивачем ці кошти сплачено, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 15-17).

Посилання апелянта на те, що суд не дослідив обставин вчинення ДТП колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи, свою вину у вчиненні правопорушення ОСОБА_1 визнав і вона встановлена постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності. В питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою вказана постанова має преюдиційну силу і відповідно ці обставини не потребують доказування. Натомість, згідно ч. 6 ст.82 ЦПК України є обов'язковими в цій частині для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ця постанова ухвалена.

Доводи апелянта ОСОБА_1 в частині того, що «ПП ОСОБА_4.» не мало права здійснювати ремонтні роботи автомобіля позивача спростовуються матеріалами справи, а саме свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 11.03.2003 року, свідоцтвом платника єдиного податку, на підставі чого ним здійснюється діяльність з технічного обслуговування, ремонту автомобілів та роздрібної торгівлі автомобільними деталями (а.с. 18-19). Що стосується Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого Постановою КМ України №117 від 26.10.2011 року, на який посилався апелянт, то такий до даного виду діяльності не застосовується.

Надана апелянтом на підтвердження вартості пошкоджень автомобіля в розмірі 1200 грн калькуляція, не є належним доказом та не спростовує визначену судом першої інстанції суму матеріального збитку, оскільки в ній не зазначено, хто та на підставі яких вихідних даних здійснював вказаний розрахунок.

Інших належних, достатніх та допустимих доказів щодо вартості матеріального збитку відповідачем не подано, клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи на предмет визначення такого збитку на момент ДТП в ході розгляду справи він не заявляв.

Тому враховуючи принцип змагальності та диспозитивності цивільного процесу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо фактичного розміру спричиненої позивачу майнової шкоди в сумі 6350 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині безпідставного відшкодування моральної шкоди, то вони є неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Ураховуючи, що внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, для виправлення яких позивач витрачав час та зазнав душевних переживань, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вірно виходив із засад виваженості, розумності і справедливості, тому частково задовольнив ці позовні вимоги.

А тому підстав для скасування рішення суду і в цій частині з мотивів вказаних у апеляційній скарзі, не встановлено.

Разом з тим, рішення суду в частині визначення судових витрат не можна вважати обґрунтованим.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи.

Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем долучено розрахунок-перелік послуг, які надані адвокатом згідно договору про надання правової допомоги, квитанції від 12.12.2017 року та квитанції від 16.04.2018 року, відповідно до яких вартість наданих правових послуг складає 4800 грн (а.с.27,28,31,33).

Разом з тим, зазначення в акті про авансування представництва інтересів в розмірі 1200 грн не є доказом виконаних робіт та фактичної витрати часу на ці процесуальні дії (а.с. 31). В матеріалах справи відсутні відомості про те, що адвокат ОСОБА_3 брав участь в судових засіданнях, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності сторін без проведення судового засідання. Більше того, ним 06.06.2018 року подано заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 42).

Оскільки зазначена позивачем частина витрат на правову допомогу в розмірі 1200 грн, не відповідає фактичним матеріалам справи та спростовується вищенаведеним, тому вони не підлягають стягненню з ОСОБА_1 А тому на користь позивача слід стягнути 3600 грн витрат на правову допомогу, що документально ним підтверджені.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач звільнений від сплати судового збору.

Так, згідно із п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Статтею 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6).

Також згідно абзацу 2 п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідом ІІІ групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 62, 83, 84).

Відтак, враховуючи пільги згідно із положеннями Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення від його сплати, суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача ці судові витрати.

У контексті наведеного апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції у частині розподілу судових витрат слід скасувати та ухвалити нове рішення.

Враховуючи, що рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків,встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 2 жовтня 2018 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Компенсувати ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір у розмірі 704,80 грн за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3600 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2018 року.