Справа № 462/557/18 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/675/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Львів

Справа № 462/557/18

Провадження № 22-ц/811/675/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЛМКП «Львівтеплоенерго»

на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 13 липня 2018 рокуу складі судді Ліуш А.І.

у справі

за скаргою ОСОБА_2 на постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 13 липня 2018 рокускаргу задоволено.

Скасовано постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про закінчення виконавчого провадження ВП №56174442 від 32 травня 2018 року.

Зобов`язано відділ ПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області здійснити виконання судового рішення у справ №462/557/18 у повному обсязі.

Вирішено питання судових витрат.

Дану ухвалу оскаржило ЛМКП «Львівтеплоенерго»подавши апеляційну скаргу.

Не погоджується з вказаною ухвалою, вважає її такою, що винесене без з`ясування усіх обставин справи, із невірним тлумаченням норм законодавства, що підлягало застосуванню у спірних правовідносинах.

Зазначає, що суд, визначаючи середній заробіток працівника, попередньо не відраховує з його складу ПДФО, а залишає виконання цього обов'язку роботодавцю, оскільки відповідно до ст. 18 ПКУ органи суду не належать до складу податкових агентів платника податку. Податковий агент, згідно з п.п. 14.1.180 ПКУ. зобов'язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПКУ. до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй. вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV ПКУ.

Посилається на лист Державної фіскальної служби України від 13.01.2016 №402/6/99- 99-17-03-03-15 яким визначено, що ... «юридична особа (боржник) є податковим агентом щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час вимушеного прогулу, із застосуванням п. 164.6 ст. 164 Кодексу. Крім цього, така юридична особа як податковий агент прирівнюється до платників податку і має права та виконує обов'язки, встановлені Кодексом для платників податків...Таким чином, дохід у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду, за час вимушеного прогулу є базою нарахування та утримання єдиного внеску.»

Листом Державної фіскальної служби України від 01.10.2015 №9186/Х/99-99-17-00- 01-14 зазначено наступне: «...Якщо в рішенні суду розмір компенсації вказано з розбивкоюза місяцями, то й обкладення ПДФО слід здійснювати окремо за кожний місяць нарахування (тобто розбивати базу оподаткування). Якщо ж у рішенні суду вказано загальну суму компенсації, то обкладення ПДФО та військовим збором здійснюється виходячи із загальної сум» в місяці її нарахування (виплати).» Таким чином, дії ЛМКП «Львівтеплоенерго» у застосуванні ставки ПДФО (чинної на момент проведення виплати) та військового збору є правомірними. Вважає дії державного виконавця ВІІВР УДВС ГТУЮ у Львівській області щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження №56174442 правомірними, а скаргу ОСОБА_2 необгрунтованою.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 13 липня 2018 року та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

17.10.2018 року цивільна справа № 462/557/18 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Сторони в судове засідання не зявилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2018 року стягнуто із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», що знаходиться у м. Львові, по вул. Д. Апостола, 1 на користь ОСОБА_2, невиплачену заробітну плату в розмірі 43077,00 грн. без врахування податків та обов`язкових платежів.

Відповідно до довідки Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» боржником перераховано на користь ОСОБА_2 34676,96 грн. заробітної плати, 7753,88 грн. перераховано у дохід державного бюджету в якості податку, 646,16 грн. в якості військового збору.

Постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 31 травня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2018 року закінчено у звязку із перерахуванням Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 34676,96 грн. заробітної плати згідно довідки Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго».

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що державним виконавцем не було перевірено правильність нарахування податків за період з січня 2010 року до вересня 2014 року за який стягується заборгованість по заробітній платі у даному виконавчому провадженні, внаслідок чого помилково розраховано суму податку з доходів фізичних осіб у розмірі 7753,86 грн., а військовий збір у розмірі 646,16 грн., чим допущено виконання рішення суду не у повному обсязі, що вважав недопустимим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Як вбачається із рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2018 року з боржника стягнуто на користь стягувача зарплату за період з січня 2010 року по вересень 2014 року, однак при розрахунку суми податку боржником застосовано ставку податку у розмірі 18,00%, яка була запроваджена лише 01 січня 2016 року, а також військовий збір було запроваджено лише у серпні 2014 року, хоча боржник при розрахунку суми виплат здійснив нарахування війського збору з січня 2010 року.

Порядок оподаткування доходу, отриманого фізичною особою, регламентується розділом IV Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 р. N 2755-VI із змінами та доповненнями.

Відповідно до пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 Кодексу визначено, що загальний місячний оподаткований дохід складається із суми оподаткованих доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного місяця.

Згідно п. 164.2 ст. 164 Кодексу до загального місячного оподаткованого доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Визначення поняття "заробітної плати" наведено у пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, згідно положень якого "заробітна плата" - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внеску до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності (п. 164.6 ст. 164 Кодексу).

Згідно з пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Кодексу податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та розділу IV Кодексу.

Відповідно до п. 18.1 ст. 18 Кодексу податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету встановлено статтею 168 Кодексу.

Згідно із пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до пп. "б" п. 176.2 ст. 176 Кодексу особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

Враховуючи зазначене вище, у разі нарахування (виплати) юридичною особою заробітної плати, що підлягає стягненню за рішенням суду на користь фізичної особи - платника податку, зазначена юридична особа повинна виконати усі зобов'язання покладені на податкового агента, а саме, нараховувати, утримувати податок із суми доходу фізичної особи, за ставками визначеними ст. 167 Кодексу (в 2012 - 2013 рр. - 15 та/або 17 %) і сплатити їх до бюджету у порядку встановленому ст. 168 цього Кодексу.

Крім того, враховуючи те, що Закон України від 31 липня 2014 року N 1621 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів", яким було введено військовий збір, набрав чинності з 03 серпня 2014 року і податковий агент зобов'язаний при нарахуванні доходів, визначених у підпункті 1.2 пункту 16 1 підрозділу 10 Розділу "Перехідні положення" Кодексу, утримати військовий збір, то доходи, нараховані до 03 серпня 2014 року, але виплачені після зазначеної вище дати, не підлягають оподаткуванню цим збором.

Так, статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, оподатковувати військовим збором необхідно доходи, які нараховуються фізичним особам після 03 серпня 2014 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції а тому підстав для скасування ухвали суду немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ЛМКП «Львівтеплоенерго» - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 13 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді