Справа № 629/4976/15-ц
Номер провадження 2/629/9/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.01.2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Попова О.Г.,
за участю секретаря судового засідання Казмерчук М.Т.,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна подружжя, -
Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.
Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, судом у даній справі встановлені такі факти та відповідні правовідносини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.
Згідно ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.
Разом з тим, згідно із ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.
Тобто при застосуванні ст. 74 Сімейного Кодексу України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 Сімейного Кодексу України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
В судовому засіданні були допитані свідки, а саме свідок ОСОБА_5 сусідка відповідача, яка у судовому засіданні пояснила, що сторони по справі проживали однією сімєю, проводили ремонт у будинку, спільно святкували сімейні свята. Не памятає, з якого часу сторони мешкали однією сімєю.
Свідок ОСОБА_6 співробітниця позивача у судовому засіданні пояснила, що сторони по справі до народження доньки мешкали у м. Лозова на 2-му мікрорайоні у будинку № 15 однією сімєю. Коли вона приїжджала до неї у 2010 році для продажу компютерної техніки, то бачила у квартирі чоловічі речі, припускає, що вони належали ОСОБА_3 Він майже щодня зустрічав ОСОБА_1 з роботи. Всім було відомо, що вони мешкають разом. Зі слів ОСОБА_1, після народження дитини вони з ОСОБА_3 мешкали у с. Петропілля з батьками та братом ОСОБА_1. Згодом вони купили будинок. Батьки ОСОБА_7 допомагали грошима, а також проведенням ремонтних робіт у будинку.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що познайомився з ОСОБА_3 приблизно у 2010 році, возив його з донькою - ОСОБА_1 на відпочинок на море, допомагав грошима. Деякий час після народження дитини - ОСОБА_10 вони проживали з ними у с. Петропілля. Після купівлі будинку жили у них ще 2 місяці, а потім переїхали. Будинок придбали вони вдвох. Ще до народження дитини вони мали намір укласти шлюб.
Свідок ОСОБА_11 кум матері відповідача, у судовому засіданні пояснив, що бачив разом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 2 рази. Йому не відомо, ким ОСОБА_1 доводиться ОСОБА_3. Батьки ОСОБА_12 розповідали йому, що купили для сина будинок в с. Новоіванівка. ОСОБА_12 весь час мешкав у селі. Про те, що у нього є донька, чув від мешканців села. ОСОБА_12 та його батьки не розповідали йому про дитину. Не знає, чи проживав ОСОБА_3 з ким-небудь до купівлі будинку.
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що з 2009 року працювала разом з ОСОБА_1 Їй відомо зі слів ОСОБА_1, що вона з ОСОБА_3 у 2009 році винаймала квартиру на 6-му мікрорайоні в м. Лозова. Кожен день ОСОБА_3 забирав ОСОБА_1 з роботи. Згодом вони купили будинок в с. Новоіванівка. ОСОБА_7 розповідала, що частину грошей на придбання будинку давали її батьки.
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що бачив речі ОСОБА_3 у квартирі, коли заїжджав за ОСОБА_14, а саме: форму пожежника, спец.речі. Також бачив, як сторони по справі проживали у батьків ОСОБА_7, які є його знайомими. Згодом вони купили будинок в с. Новоіванівка.
Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що постійно мешкає у с. Новоіванівка, з 01.09.2000 по 12.11.2015 року працювала головою сільської ради, знайома з сімєю ОСОБА_3. ОСОБА_12 до придбання будинку по вул. Яремчука проживав зі своїми батьками за адресою: вул. Нова,16. Свідку не відомо, чи співмешкав з 2008 року по 2012 року ОСОБА_3 з дівчиною, а також, чи був він одружений. Протягом цього часу він жив з батьками у їх домоволодінні. ОСОБА_1 та дитину фактично у селі не бачила. Перший раз побачила її приблизно у 2014 році, коли вона зверталась до неї, як до сільського голови. Їй відомо зі слів, що у ОСОБА_3 є дитина. Від матері відповідача їй відомо, що будинок ОСОБА_3 купили його батьки. У акті від 16.10.2015 року вона, як голова сільської ради, підтвердила підписи мешканців села, факт спільного проживання сторін вона не підтверджувала. З 2012 по 2014 року вона не бачила позивача та її дитину.
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_1 він познайомився у 2010 році, на дні народженні його син ОСОБА_12 представив її, як свою дівчину. До 2010 року ОСОБА_1 з ОСОБА_3 до його будинку не приходили. З 2010 року по травень 2012 року ОСОБА_3 з ОСОБА_1 разом не проживали, у цей період його син ОСОБА_12 мешкав з ними, тобто з батьками, за адресою: с. Новоіванівка, вул. Нова,16. Коли позивач була вагітна, вона з ними не мешкала, ОСОБА_3 з нею також не мешкав. До того часу, коли ОСОБА_3 не купили будинок, він не ночував дома один чи два рази. Після народження дитини ОСОБА_3 продовжувати проживати з батьками, до дитини їздив один чи два рази в неділю. Разом сторони по справі почали проживати однією сімєю приблизно через 1-2 місяці після того, як він купив сину будинок у 2012 році. Під час оформлення договору купівлі-продажу будинку у нотаріуса були присутні ОСОБА_3, його мати ОСОБА_18, власниця будинку та її дочка. Будинок купили за 22 000 доларів, з яких він дав сину 20 000 доларів. Про продаж будинку дізналися він з дружиною, сказали про це сину ОСОБА_12. Поїхали з синами ОСОБА_12 та ОСОБА_19, подивились будинок. ОСОБА_1 не приїжджала дивитись будинок. Через декілька днів вони дали за будинок завдаток 3 000 чи 5 000 гривень. Решту коштів віддали приблизно через місяць, під час нотаріального посвідчення купівлі-продажу будинку. З батьками ОСОБА_1 вони з дружиною познайомились перед чи під час хрестин у 2011 році у Петропіллі. Не памятає, чи приїжджали до цього до них батьки ОСОБА_1 Він не сприймав ОСОБА_1 як невістку, оскільки між нею та сином постійно були сварки. Спільне господарство вони почали вести з 2012 року. Про спільний бюджет сторін йому нічого не відомо. Після придбання будинку за його кошти було добудовано сховище. Батько позивача привозив пісок для будівництва, але гроші за нього платив він. ОСОБА_20 працював на цьому будівництві, але він також платив йому за це гроші. ОСОБА_7 та її батьки не давали йому грошові кошти для придбання будинку. На зйомній квартирі його син ОСОБА_12 та ОСОБА_7 ніколи не мешкали. Батьків ОСОБА_7 сватами ніколи не називав, вони приїжджали до нього раз чи два. У Петропіллі він був два рази. Він мав можливість купити сину будинок, оскільки його дохід у 2012 році, відповідно до декларації, був 224 000 грн.
Оцінюючи показання свідків, суд дотримується встановленого ст. 212 ЦПК принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.
При оцінці показів свідків, суд також враховує характер особистих взаємовідносин позивачки та свідків, які є родичами останньої, та звертає увагу, що їх показання свідчать лише про факт знайомства сторін, спільного відпочинку сторін, святкування свят, відвідування батьком своєї дитини (ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження серії 1-ВЛ № 230341) та не підтверджують факту наявності у сторін взаємних прав та обов'язків, спільного побуту, виникнення та існування усталених відносин, що притаманні подружжю. Зокрема, конкретні обставини придбання спірного майна, його вартість, джерела походження сплачених за нього грошей, час придбання свідкам не відомі, загальні подробиці цих подій їм відомі виключно зі слів сторін по справі.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, ч.6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування (а отже і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).
Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.
Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.
Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на майно.
Позивач не надала належних та допустимих доказів про те, щоу період з квітня 2008 року по травень 2012 року вона проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а також, що спірний будинок був придбаний за спільні кошти з відповідачем.
Надані позивачем фотографії про спільний відпочинок сторін, а також фотографії та відеоматеріали зі святкувань не свідчать про спільне проживання сторін, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету. Вони свідчать про знайомство сторін, про спільне коло знайомих і проведення разом вільного часу. При цьому фотографії не мають дати їх виготовлення.
Факт народження у сторін дитини також не доводить факту проживання сторін однією сімєю чоловіка та жiнки без шлюбу у період придбання спірного будинку.
Акти про встановлення факту спільного проживання однією сімєю від 16.10.2015р., 20.10.2015р. суд вважає неналежними доказами, оскільки обставини, які в них зазначені, повинні бути підтверджені показами свідків, які надаються безпосередньо у судовому засіданні.
Позивач просила встановити факт проживання сторін по справі однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 2008 року по липень 2014 року саме для задоволення її вимоги про розподіл спірного будинку.
Відповідач не заперечує факт проживання з позивачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з травня 2012 року по липень 2014 року.
Оскільки встановлення факту проживання сторін по справі однією сімєю без реєстрації шлюбу має значення лише у випадку встановлення факту набуття сторонами спірного майна у спільну власність, а такий факт не знайшов свого підтвердження, то і встановлення факту проживання сторін по справі однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з травня 2012 року по липень 2014 року не має ніяких юридичних наслідків.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими і не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 259, 264, 265,268 ЦПК України, ст. 3, 74 Сімейного кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл майна подружжя залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.Г. Попов

Повний текст рішення виготовлено 22.01.2018р.