Справа № 527/2237/17
провадження 2/527/69/18
іменем України
23 січня 2018 року м. Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Олефір А.О.,
за участю секретаря - Волик .І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного (нікчемного) договору, -
В С Т А Н О В И В:

В своєму позові позивач зазначив, що між ним та відповідачем 15 травня 2017 року було укладено договір фінансового лізингу №2358, за умовами якого відповідач зобовязувався придбати предмет лізингу транспортний засіб марки Lada Largus Cross та передати цей транспортний засіб позивачу, натомість позивач зобовязувався сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору.
У судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача не заперечував.
Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, обєктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
15 травня 2017 року між ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу №2358, за умовами якого відповідач зобовязувався придбати предмет лізингу транспортний засіб марки Lada Largus Cross та передати цей транспортний засіб позивачу, натомість позивач зобовязувався сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору (а.с.4-18).
Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Як зазначено в ст. 799 Цивільного кодексу України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Таким чином, договір лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, що підтверджується правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15.
Як встановлено судом та вбачається з договору фінансового лізингу укладеного між позивачем та відповідачем, його не було нотаріально посвідчено.
Відповідно до ч.1,2 ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, правочин має вчинятися у формі встановленій законом.
Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 799, 806 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12,13, 76-81,141, 223, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» на користь держави судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручення у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 26 січня 2018 року.
Суддя А. О. Олефір