Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2018 Справа №607/4905/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Осів І.В.

представника позивачів адвокат ОСОБА_1 (ордери ТР№037902 від 26.03.2018р., ТР№037903 від 26.03.2018р., ТР№037904 від 26.03.2018р.),

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування спільним житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, у якому просять визначити порядок користування квартирою №15 по проспекту Ст.Бандери, 94 в м. Тернополі (надалі Квартира), яка належить сторонам на праві спільної часткової власності, виділивши у спільне користування позивачам відокремлені кімнати №4 площею 17,6 кв.м., №9 площею 11,6 кв.м., №10 площею 12,0 кв.м. та кладовку №2 площею 1,2 кв.м., а відповідачам у спільне користування кімнату №6 площею 9,2 кв.м. та кладовку №5 площею 0,5 кв.м. Залишити у спільному користуванні позивачів та відповідачів коридор №1 площею 12,2 кв.м., кухню №3 площею 7,4 кв.м., ванну кімнату №7 площею 2,5 кв.м., туалет №8 площею 1,3 кв.м. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що на даний час позивачі є власниками 31/36 частини квартири, а саме частка ОСОБА_6 складає 23/36, ОСОБА_7 4/36, ОСОБА_8 4/36). Відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить 5/36 частин цієї ж квартири. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є членами його сімї, які разом із ним проживають у вищевказаній квартирі. Дана квартира складається із чотирьох житлових кімнат, кухні, коридору, ванни, туалету та двох кладовок. Загальна площа житлових кімнат 50,4 кв.м. Тому, виходячи із частки позивачів у праві власності на квартиру, належна для їхнього користування житлова площа мала б складати 43,4 кв.м. (50,4:36х31). Проте, відповідачі зайняли дві житлові кімнати, що значно перевищує їх частку у праві власності на квартиру, порушуючи право власності позивачів, і добровільно не бажають звільнити більшу із кімнат площею 12,0 кв.м. для потреб позивачів. У звязку із цим позивачі просять встановити порядок користування житловим приміщенням вищевказаним чином. Посилання відповідачів на те, що задоволення позову вплине на право користування житлом неповнолітнього вважає безпідставним, оскільки права дитини не можуть забезпечуватися за рахунок третіх осіб, а такі умови повинні забезпечити батьки. Факт не проживання позивачів у спірній квартирі вважає таким, що не впливає на зміст права власності, що передбачає право володіння, користування та розпорядження. Посилання відповідача на норму житлової площі, передбаченої житловим кодексом вважає недоречним, оскільки вказана норма враховується при наданні житлової площі особам, які потребують покращення житлових умов з житлового та громадського фонду.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду заяви по суті, в яких проти задоволення позову заперечив. Просить звернути увагу, що в житловому будинку проживає його неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який, відповідно до закону має право на належні санітарно-гігієнічні побутові умови. Задоволення позову порушить права дитини, оскільки норма житлової площі буде меншою ніж встановлена законом. Крім того позивачами свідомо не зазначено особу, права якої на момент предявлення позову зачіпалися ОСОБА_9. Зазначає, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не є співласниками спірної квартири. Просить звернути увагу, що позивачі не проживають в спірній квартирі, а постійно проживають в США. Крім того, вважає, що позивачі обрали невірний спосіб захисту, належним способом захисту вважає надання позивачам матеріальної компенсації.

Ухвалою судді від 27 березня 2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17 травня 2018 року суд вирішив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання, а ухвалою від 21 червня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, з підстав, викладених в заявах по суті, просить його задовольнити. Звертає увагу суду, що у власності відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 вже є житлове приміщення по вул. Н.Яремчука, 39/32 кімната в гуртожитку. Зазначає, що позивачами на залучалася до розгляду справи ОСОБА_9, яка померла, так як з нею спору в позивачів не було. Вважає, що житлові права неповнолітнього не повинні вирішуватися за рахунок права власності третіх осіб, а їх забезпечення є обовязком батьків.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що він разом із дружиною та неповнолітнім сином ОСОБА_10 зайняли дві кімнати в квартирі АДРЕСА_1. Вважає, що цим він не порушив права позивачів, так як вони не проживають в квартирі, постійно перебувають в США. Одну кімнату займає він із дружино, а іншу виділили для сина ОСОБА_10, який потребує у звязку із навчанням та його віком окремої кімнати. Просить звернути уваги, що до смерті він доглядав важко хвору ОСОБА_9.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з підстав, викладених в заявах по суті. Зокрема, зазначив, що позивач не вибрав належний спосіб захисту, оскільки вважає, що слід було звернутися із позовом про надання матеріальної компенсації. Крім того задоволення позову порушить права неповнолітнього, суперечитиме вимогам житлової кодексу щодо норми житлової площі. Просить звернути увагу суду на те, що позивач свідомо не зазначив ОСОБА_9 в статусі відповідача, так як вона на момент подання позову проживала в квартирі, на даний час померла.

ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечила, з підстав зазначених чоловіком. Зазначила що до моменту смерті вона доглядала важко хвору ОСОБА_9, тоді як позивачі не піклувалися про неї.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечив, просить суд не позбавляти його можливості мати окрему кімнату, так як це сприяє його навчанню.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Згідно дубліката свідоцтва про право власності на житло від 25.09.1996р., Міське бюро технічної інвентаризації м. Тернополя посвідчує, що квартира АДРЕСА_2 загальною площею 80,3 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_11 та членам його сімї ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_15.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.07.2017р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_16, ОСОБА_6 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_11, а саме вона успадкувала ? від 5/9 часток квартири АДРЕСА_2, які належали померлому на підставі: 1/9 частка Свідоцтво про право власності на житло, видане Тернопільським МБТІ 25.09.1996р., дублікат якого виданий 21.07.2017р. Тернопільським МБТІ; 1/9 частка Договір дарування посвідчений 18.08.2003р. Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-4166, дублікат якого виданий 11.07.2017р. цією ж нотаріальною конторою за реєстровим №5-980; 1/3 частка Договір дарування посвідчений 04.11.2003р. Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-5907, дублікат якого виданий 11.07.2017р. цією ж нотаріальною конторою за реєстровим №5-981.

Окрім того, 12.08.2014р. ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_6 свою 1/9 частку у цій же квартирі, про що свідчить договір дарування посвідчений 12.08.2014р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_17 за реєстровим №490.

Таким чином, позивач ОСОБА_6 є власником 15/36 частки квартири в порядку спадкування за законом після померлого 03.06.2014р. ОСОБА_11, 1/9 або 4/36 частки належної їй особисто після первинної приватизації квартири, та 1/9 або 4/36 частки подарованої ОСОБА_9, а всього її частка у праві власності на квартиру складає 23/36 (15/36 + 4/36 + 4/36).

Позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є співвласниками по 1/9 (4/36) частки квартири кожна на підставі вищезгаданого свідоцтва про право власності на житло від 25.09.1996р. після первинної приватизації квартири.

Загальна частка у праві власності на квартиру належна усім позивачам складає 31/36 (23/36 + 4/36 + 4/36).

Відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності 5/36 частки квартири в порядку спадкування за законом після померлого 03.06.2014р. ОСОБА_11, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом.

Щодо посилання представника відповідача про те, що згідно дубліката свідоцтва про право власності на житло від 25.09.1996р., не визначено частки співвласників, то такі доводи є безпідставними, оскільки частки співвласників квартири, які приватизували її, та яка належить їм на праві спільної сумісної власності, визначені законом, зокрема, ч.2 ст. 372 ЦК України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, а тому частка кожного із 9 співвласників становить 1/9.

Як вбачається із дубліката технічного паспорта на квартиру, виготовленого ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», квартира складається із чотирьох житлових кімнат площами 17,6 кв.м., 9,2 кв.м., 11,6 кв.м., 12,0 кв.м., кухні площею 7,4 кв.м., ванна площею 2,5 кв.м., вбиральня (туалет) площею 1,3 кв.м., коридор площею 12,2 кв.м., вбудована шафа площею 1,7 (1.2+0,5) кв.м., балкон площею 1,8 кв.м., лоджія площею 3,0 кв.м. Загальна площа квартири 80,3 кв.м., житлова 50,4 кв.м.

Відповідно до довідки про склад сімї від 13 жовтня 2017 року ПП «Східний масив» станом на 01 жовтня 2017 року в квартирі були зареєстровані ОСОБА_9, ОСОБА_6 (не проживає), ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 (не проживає), ОСОБА_8 (не проживає).

Як пояснили суду відповідачі, та не заперечується представником позивача, ОСОБА_2, якому належить на праві власності 5/36 частки квартири, та члени його сімї дружина ОСОБА_3, син - ОСОБА_4 займають дві кімнати.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до переконання про необхідність задовольнити позов, виходячи із наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За змістом статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 381/3268/16-ц та постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, беручи до уваги те, що ідеальна частка позивачів у праві власності на квартиру становить 31/36 або 86,1%, а площа житлових приміщень (кімнат) 50,4 кв.м. (100%), вимога позивачів про надання їм у спільне користування трьох кімнат загальною площею 41,2 кв.м. (17,6; 11,6; 12,0), є обґрунтованою, адекватною їх частці, і складає 81,7%, тобто менше їх ідеальної частки.

Відповідачам, які володіють 5/36 частки у праві власності або 13,9%, правомірно може бути залишена лише одна найменша за розміром кімната площею 9,2 кв.м. (18,3%), що все одно є більшим за ідеальну частку у праві власності належну відповідачу ОСОБА_2.

Усі інші приміщення в квартирі: кухню, коридор, туалет, ванну слід залишити у спільному користуванні усіх мешканців квартири (сторін).

Такий порядок користування найбільш наближений до часток сторін у праві власності на квартиру.

Зайняття ж відповідачами житлової площі (двох житлових кімнат), яка значно перевищує розмір ідеальної частки яка належить ОСОБА_2, порушує право власності позивачів, яких також є троє осіб.

Покликання відповідачів на необхідність забезпечення прав неповнолітнього суд вважає безпідставними виходячи із наступних причин. Так, Конвенцією ООН про права дитини та ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» декларується забезпечення державою прав дитини на проживання в належних санітарно-гігієнічних побутових умовах.

Однак такий обовязок не може здійснюватися за рахунок власності інших осіб, які, в силу закону чи договору, не мають обовязку утримувати неповнолітнього. Такий обовязок покладається на батьків чи осіб, які їх заміняють.

Щодо доводів відповідача та його представника, як на підставу для відмови в позові на ту обставину, що позивачі не проживають в спірній квартирі та мають право проживати в США, то така обставина, в силу статті 317,319 Цивільного кодексу України не обмежує їх право користування та розпорядження своїм майном.

Покликання представника відповідача на те, що позивачі обрали невірний спосіб захисту, оскільки вони мають право вимагати компенсації своєї частки у разі неможливості виділу їх частки є безпідставним, оскільки спосіб захисту права власності, визначений позивачами є ефективним та не суперечить закону, як це передбачено ст. 5 ЦПК України, ст. 16 ЦК України.

Доводи про те, що відповідач утримував, ремонтував, покращувала стан спірної квартири, яка є його житлом, не заслуговують на увагу, оскільки не мають правового значення для вирішення справи і не підтверджені доказами.

За подання позову позивачі сплатили по 704,80 грн. судового збору.

Так як позов задоволено, на підставі статті 141 ЦПК України із відповідачів, які мають цивільно-процесуальну дієздатність - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у рівних частках на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 слід стягнути по 704,80 грн. судового збору.

Керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 355-358, 383, 391 Цивільного кодексу України, статтями 12, 81, 82, 141, 258, 263-265, 274, 279, 354, 355 Цивільного-процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_18 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування спільним житловим приміщенням задовольнити.

Визначити порядок користування квартирою №15 по проспекту Степана Бандери, 94 в м. Тернополі, виділивши у спільне користування позивачам ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відокремлені кімнати №4 площею 17,6 кв.м., №9 площею 11,6 кв.м., №10 площею 12,0 кв.м. та вбудовану шафу площею 1,2 кв.м., а відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у спільне користування кімнату №6 площею 9,2 кв.м. та вбудовану шафу №5 площею 0,5 кв.м.

Залишити у спільному користуванні позивачів та відповідачів коридор №1 площею 12,2 кв.м., кухню №3 площею 7,4 кв.м., ванну кімнату №7 площею 2,5 кв.м., туалет №8 площею 1,3 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 704,80 грн. судового збору в рівних частинах.

Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 704,80 грн. судового збору в рівних частинах.

Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 704,80 грн. судового збору в рівних частинах.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_6: місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1;

ОСОБА_7: місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2;

ОСОБА_8: місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_3;

ОСОБА_2: місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_4;

ОСОБА_3: місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2;

ОСОБА_4: місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повний текст рішення складений 17 липня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_18