Номер провадження: 22-ц/785/4252/18
Номер справи місцевого суду: 494/638/17
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Калараша А.А., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області Горностаєвої Тетяни Вікторівни в інтересах держави в особі Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно.

Заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на приміщення складу (амбару), загальною площею 576.00 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, заступник прокурора Одеської області Горностаєва Тетяна Вікторівна звернулася до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Березівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3) не відповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, визнаючи право власності , суд першої інстанції виходив з того, що сторони при укладені договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.08.2013 року досягли згоди з усіх істотних умов такого договору та виконали усі умови цього договору, по-друге, положення даного договору не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб та держави, по-третє, відповідач з моменту укладення договору купівлі-продажу ухилився від нотаріального посвідчення цього договору та на теперішній час уникає від вчинення таких дій .

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

01.08.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, що складається зі складу (амбару), загальною площею 576 кв. м., розташованого в АДРЕСА_1. За умовами договору продаж вказаного приміщення вчиняється за 65000 грн. Ця сума повністю узгоджена сторонами, сплачена покупцем готівкою і отримана продавцем особисто до підписання цього договору (а. с. 10-11).

Згідно з актом прийому-передачі від 01.08.2013 року ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв придбану нерухомість, яка знаходиться у задовільному стані. Претензії щодо переданого майна покупця відсутні (а. с.12).

Згідно з актом оцінки від 30.09.2016 року оціночна вартість нерухомого майна, що складається зі складу (амбару), загальною площею 576 кв. м., розташованого в АДРЕСА_1 становить 65 000 грн. (а. с. 23-28).

Листом Березівської державної нотаріальної контори від 03.08.2017 року ОСОБА_2 роз'яснено, що у зв'язку з неприбуттям ОСОБА_3 до нотаріальної контори і не надання документів, що посвідчують його особу, встановити волевиявлення ОСОБА_3 на продаж ОСОБА_2 нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 01.08.2013 року не є можливим. Також роз'яснено право на звернення до суду для вирішення питання про визнання права власності на нерухомість (а. с. 56).

Листом від 07.03.2017 року ОСОБА_3 підтвердив, що отримав гроші в сумі 65000 грн. від ОСОБА_2 за продане йому нерухоме майно, що складається зі складу (амбару), загальною площею 576 кв. м., розташованого в АДРЕСА_1 (а. с. 57).

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Зокрема визначено, що визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах,передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений 01 серпня 2013 року - після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року N 1878-VI, яким державну реєстрацію договору купівлі-продажу нерухомого майна скасовано, то немає підстав вважати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин у зв'язку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Право власності може виникати в розумінні ЦК України лише з дійсних договорів.

Оскільки для договорів купівлі-продажу нерухомого майна встановлено письмову форму договору з обов'язковим нотаріальним посвідченням, то передумовою виникнення права власності на нерухоме майно з такого договору є визнання його дійсним.

Проте позивач не заявив позовну вимогу про дійсність договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення не врахувавши, що право власності.

Крім того, з довідки Державного реєстру прав власності вбачається, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

З листа відділу Держгеокадастру в Одеській області від 02.03.2018 року вбачається, що земельна ділянка за даною адресою належить до земель сільськогосподарського призначення державної форми власності та у власність ОСОБА_2 або ОСОБА_3 не передавалася.

В розумінні ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення га тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків визначених частиною 8 цією статті, у власність або користування для всіх потреб.

Виходячи з приписів п.13 постанови про Головне управління Держгеокадастру в області. затвердженого наказом міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29.09.2016 року на території Одеської області землями державної власності сільськогосподарського призначення розпоряджається Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

Прийнятя судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі є безумовною підставою для скасування судового рішення.

На стадії апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості залучати до участі у справі особі, які не були залучені при вирішенні справи в суді першої інстанції та приймати уточнення до позовних вимог, які не були заявлені в суді першої інстанції.

При таких обставинах немає підстав для залишення суду першої інстанції в силі, внаслідок чого рішення Березівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог про визнання права власності на нерухоме майно з процесуальних підстав.

Усунення вказаних процесуальних недоліків не позбавляє позивача права на подачу позову до суду щодо захисту права власності на спірне нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів про належність продавцю спірного нерухомого майна на час продажу, на даний є передчасними, оскільки є доводами про доведення заявлених позивачем вимог по суті, в той час, як підставою для безумовного скасування рішення є процесуальні недоліки пов`язані з неналежністю суб`єктного складу учасників справи та не заявою позивачем вимог, щодо дійсності договору купівлі-продажу.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене з позивача на користь прокуратури Одеської області підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 975 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області Горностаєвої Тетяни Вікторівни в інтересах держави в особі Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2017 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 975 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.06.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

С.О. Погорєлова