Провадження № 2/641/240/2018 Справа № 641/6758/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді- Чайка І.В.,

за участю секретаря Дрокіної С.О.,

представника позивача- Катріч М.М.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 641/6758/17 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4, що був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО від 23.01.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 66 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 27.05.2017 року померла його мати ОСОБА_4 та за життя вона склала заповіт від 07.04.2010 року , за яким належну їй на праві приватної власності частину квартири АДРЕСА_1 вона заповіла позивачу . Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане майно . Позивач звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері та на момент звернення стало відомо , що за декілька місяців до своєї смерті , мати позивача склала заповіт, за яким належну їй на праві власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 вона заповіла відповідачу по справі. Вказане викликає сумніви у позивача , щодо чинності вказаного заповіту , складеного на відповідача , оскільки на час укладення спірного заповіту , мати хворіла та стан її здоровя був не стабільний. Також , заповіт складався дома у спадкодавця про що зазначено в ньому . Крім того, у позивача є сумніви у дійсності оскарженого заповіту , оскільки мати позивача була дуже освідченою людиною та писала грамотно та акуратно, однак у заповіті буква « Р» написана в іншій бік . Також позивач вказує, що його мати останній рік дуже хворіла та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 року відповідно до ст.121 ЦПК України ( в редакції дії закону 2004 р.) провадження по вищевказані справі було відкрито .

Ухвалою суду від 05.12.2017 року продовжено строк розгляду даної справи до 17.01.2018 року.

Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року прийнято нову редакцію Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017 року. Згідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» закону визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією кодексу.

Ухвалою суду від 12.02.2018 року розгляд даної справи продовжено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, також вказаною ухвалою задоволено клопотання відповідача про виклик та допит свідків та в порядку забезпечення доказів по справі у приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 витребувано належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 та по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Крім того, відповідно до вказаної ухвали суду провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 18.05.2018 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 21.06.2018 року закрито підготовче засідання у справі та розгляд справи призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи позовної заяви та просила позов задовольнити, вказуючи на те, що мати позивача , дуже любила сина та склала на його імя заповіт, однак як в подальшому стало відомо позивачу , вказаний заповіт був скасований внаслідок складання нового заповіту на імя відповідача. Представник позивача вважає, що оскаржуваний заповіт є недійсним, оскільки він складався вдома у спадкодавця, також написаний спадкоємцем власноручно текст є нерозбірливим. Спадкодавець останній час хворіла та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, висновком експертизи встановлено, що спадкодавець на час складання заповіту була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними , однак вказаний висновок експертизи не спростовує той факт , що остання не мала розладів. У висновку експертизи зазначений лише діагноз, тоді як не вказано медичні препарати які були рекомендовані для лікування , що на думку представника має істотне значення .

Представник відповідача в судовому засідання заперечувала проти позову посилаючись на те, що померла ОСОБА_4 також приходилась відповідачу матірю та починаючи з січня 2017 року відповідач постійно мешкала з матірю та позивач за цей час ні одного разу не приходив до матері, а отже й визначати стан її здоровя позивач не може, оскільки він її не бачив. Також, померла ОСОБА_4 власноручно написала заяву про те, що знаходячись при повній памяті вона знаходиться під повною опікою відповідача по справі, а також що остання здійснює її догляд, харчування та лікування за свій рахунок. Позивач взагалі не був присутній на похоронах матері та всі витрати на її поховання були здійснені за рахунок відповідача. ОСОБА_4 при житті була адекватною у поведінці та усвідомлювати значення своїх дій .

Суд, заслухавши доводи учасників справи, допитавши свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 приходилась матірю сторонам у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача ( а.с.8), свідоцтвом про народження відповідача ( а.с.37 та свідоцтвом про укладення шлюбу ( а.с.38), з якого вбачається, що відповідач зареєструвавши шлюб з чоловіком змінила своє дівоче прізвище « Журило» на « Женова». Також згідно свідоцтва про розірвання шлюбу ( а.с.39), вбачається, що після розірвання шлюбу відповідач залишила шлюбне прізвище « Женова».

Згідно свідоцтва про смерть , ОСОБА_4 померла 27.05.2017 року . ( а.с.5)

Згідно заповіту від 07.04.2010 року, за яким ОСОБА_4 належну їй на праві приватної власності частину квартири АДРЕСА_1 заповіла позивачу по справі. ( а.с.6)

Згідно заповіту від 23.01.2017 року, за яким ОСОБА_4 все своє майно заповіла відповідачу по справі. Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом - ХМНО ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 66. ( а.с.7)

Вище вказані заповіти були зареєстровані у встановленому законом порядку , що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 21.06.2017 року . ( а.с.67)

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.06.2017 року, вбачається , що Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 заведена спадкова справа № 27/2017 року після смерті ОСОБА_4 . ( а.с.9 )

Листом КЗОЗ « Харківська міська клінічна лікарня № 13» від 29.08.2017 року представника позивача було повідомлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спостерігала в у вказаному медичному закладі з діагнозом : ішемічна хвороба сердця, атерослеротичний кардіосклероз СН-ІІБ, гіпертонічна хвороба ІІ ст.., ДЕП ІІІ ст.. та їй призначалось відповідне лікування. Також остання була про консультована лікарем- невропатологом 28.04.2017 року. Діагноз ДЕП ІІІ ст.. когнітивний дефіцит та було видлано рецепт на отримання лікарського препарату Феназепам 0,0005 № 50. ( а.с.10)

Заявою від 18.01.2017 року ,ОСОБА_4 повідомила , що знаходиться при повній памяті та відповідально заявила, що знаходиться під опікою своєї доньки - ОСОБА_3, яка здійснює за нею догляд, надає харчування та лікування за свій рахунок. ( а.с.41)

На виконання ухвали суду щодо витребування доказів , приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 була надана належним чином завірена спадкова справа № 27/2017 року після смерті ОСОБА_4, з якої встановлено, що сторони по справі у встановлений законом строк звернулися до вказаного приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ( а.с. 55,73).

Крім того, судом встановлено , що позивач по справі на день смерті спадкодавця , був зареєстрований з останньою за однією адресою . ( а.с.64)

Заявою від 21.06.2017 року позивач повідомив приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 про те, що спадщина після смерті ОСОБА_4 складається з частки в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, яка на час смерті спадкодавця не визначалася та він не заперечує проти її визначення. ( а.с.68)

Також, заявою від 21.06.2017 року позивач повідомив приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 про те, що він не є спадкоємцем відповідно до ст.. 1241 ЦК України ( не є інвалідом І,ІІ,ІІІ гр., а також пенсіонером за віком), тому права на обовязкову долю у спадщині він не має. ( а.с.69)

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 369 від 27.04.2018 року встановлено, що ОСОБА_4 за представленими даними у період часу , якому відповідає складання заповіту від 23.01.2017 року, хронічного , стійкого психічного розладу не виявляла, відповідно до свого психічного стану була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ( а.с.86-88)

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначила, що вона є рідною сестрою померлої ОСОБА_4 Свідок навідувала сестру та вона її впізнавала та будь-яких посилань , щодо її неадекватності свідок не спостерігала. Померла опікувалась своїм сином та брала у неї гроші у борг , для захисту сина. В останній час позивач до матері не приходив . Відповідач переїхала до матері та піклувалась нею, оскільки у ОСОБА_4 були проблеми з ногами та вона не могла ходити. В січні 2017 року останній раз свідок приїздила до ОСОБА_4 та остання їй повідомила , що син до неї не приходить , у звязку з чим вона вирішила оформити заповіт на доньку, тобто відповідача по справі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначила, що вона є сусідкою ОСОБА_4 та прожили з нею на одній площадці більше 30 років. Свідок приходила навідувати ОСОБА_4 та остання її постійно впізнавала та називала її імя та завжди розуміла суть розмови . Свідок не бачила , щоб син померлої приходив її навідувати. З січня 2016 року донька померлої переїхала до матері та мешкала з нею постійно. Також свідок вказала , що ОСОБА_4 скаржилась тільки на ноги та останній час вона вже не ходила.

Так, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

При цьому, вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 44 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Відповідно до Глави 4 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених ст. 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Главою 6 Розділу 1 вказаного Порядку закріплено, що нотаріус зобов'язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

Згідно ч.1, 2 ст. 1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, лише у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 3 статті 203 Цивільного кодексу України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частина 2 ст. 1257 ЦК України встановлює, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як передбачено в пункті 6 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 16.05.2013року №24- 753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Отже, як встановлено вище висновком судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_4 на час складання заповіту від 23.01.2017 року, хронічного , стійкого психічного розладу не виявляла, відповідно до свого психічного стану була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Крім того, про здатність ОСОБА_4Ф усвідомлювати значення своїх дій також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

Таким чином, доводи позивача та його представника щодо хвороби спадкодавця на час складання заповіту, яка на їх думку могла повліяти на її психічний та психологічний стан, не знайшли свого підтвердження .

Враховуючи вищевказані обставини справи, суд не знаходиться підстав для задоволення позову .

У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволені позову відмовлено у повному обсязі, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265 ЦПК України суддя, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення .

Сплачений в дохід держави судовий збір позивачу не відшкодовується та покладається на останнього .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони та учасники справи :

Позивач ОСОБА_2, адреса проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП-.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_8, свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю №4820 від 22.06.2017 року видане Донецькою міської кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури , адреса місцезнаходження : м. Харків, пр-т Гагаріна, 43/1.

Відповідач ОСОБА_3, адреса проживання : Харків, АДРЕСА_2, РНОКПП-.

Представник відповідач ОСОБА_1, адреса проживання : Харків, пров.Інтернаціональний, 9-А, РНОКПП-.

Повний текст рішення по справі складено 09 серпня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_9