ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2811/18 Справа № 205/125/18 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 28.07.2011 року банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карткузі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості зав кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку діє картки. Однак, відповідач порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 30.11.2017 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 56 162 грн. 19 коп., де заборгованість за тілом кредиту 1 786 грн. 19 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 47 298 грн. 07 коп., заборгованість по пені та комісії 3 927 грн. 35 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 2 650 грн. 58 коп. - штраф (процентна складова).

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж мав бути здійснений у липні 2013 року, а позивач звернувся до суду 09 січня 2018 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої просила Відповідач.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що від 28.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір № б/н, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу кредит в розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості зав кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку діє картки.

Судом також встановлено, що означений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди Відповідача на надання відповідної платіжної картки та видачі Позивачем Відповідачу такої картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов'язання для сторін по справі.

Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, Відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею, ОСОБА_1, станом на 30.11.2017 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 56 162 грн. 19 коп., де заборгованість за тілом кредиту 1 786 грн. 19 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 47 298 грн. 07 коп.,заборгованість по пені та комісії 3 927 грн. 35 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 2 650 грн. 58 коп. - штраф (процентна складова).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж, спрямований на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, Відповідачем здійснено у червні 2013 року. Таким чином, наступний черговий платіж мав бути здійснений у липні 2013 року, а відтак, саме з липня 2013 року почався перебіг строку позовної давності. Оскільки позов було подано до суду 09 січня 2018 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої просила Відповідач, а тому суд прийшов до висновку про необхідність відмови в позові саме за пропуском строку позовної давності.

Також суд першої інстанції зазначив, що не може погодитись і з нарахованою сумою заборгованості за відповідачем на підставі Умов та правила надання банківських послуг, оскільки такий документ не містить підпису Відповідача. Сторона Відповідача обставину ознайомлення з наданою суду Позивачем редакцією Умов та правил надання банківських послуг заперечувала. При цьому суд під час розгляду справи по суті не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг і що саме ці Умови мав на увазі Відповідач, підписуючи заяву.

Колегія суддів частково не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина 3 статті 10 ЦПК України 2004).

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (частини третя та четверта статті 60 ЦПК України 2004 ).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша статті 179 ЦПК України 2004).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України 2004).

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частина друга статті 303 ЦПК України 2004).

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац перший частини другої статті 207 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина перша статті 1054 ЦК України). Параграф 1 глави 71 ЦК України регулює питання позики та відповідного договору. Так, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно було підписану анкету заяву від 28 липня 2011 року на отримання кредитних коштів, проте відсутні належні та достатні докази того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, довідку про умови кредитування, був ознайомлений та надав свою згоду саме на ті конкретні «Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку» та «Правила користування платіжною карткою», затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, «Тарифи Банку», на які посилається позивач як докази умов укладення кредитного договору, а тому банком не доведено позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував наявні в матеріалах справи докази отримання кредитних коштів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, проте доказів на підтвердження своїх вимог позивачем ні в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції надано не було.

Що стосується посилання в оскаржуваному рішенні суду на пропуск позивачем строку позовної давності, колегія суддів вважає помилковим, з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.ст. 256, 267 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст.253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Тобто позовна давність застосовується у випадку порушення права, проте в даному випадку таке порушення права не наступило, оскільки позов є недоведеним.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виключивши з мотивувальної частини рішення, посилання на застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року - змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виключивши з мотивувальної частини рішення, посилання на застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_2