Справа № 496/1849/17
Провадження № 2/496/174/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря - Полубок Н.А.,

позивача (за первісним позовом) - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачки (за первісним позовом) - ОСОБА_3,

представника відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод при користуванні житлом та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в зв'язку із переїздом на інше місце проживання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив ухвалити рішення, яким вселити його в будинок по АДРЕСА_1 Біляївського району Одеської області та зобов'язати ОСОБА_3 дозволити йому користуватись житловим приміщенням та господарськими спорудами, надати ключі від будинку.

Свої вимоги мотивує тим, що він зареєстрований з 31 березня 1986 року за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачці, яка є його донькою, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 жовтня 2013 року належить житловий будинок з надвірними спорудами за вказаною вище адресою. В спірному будинку він прожив з 1986 року. 22 лютого 1993 року цей будинок позивач подарував матері його дружини ОСОБА_6, яка в свою чергу склала заповіт на його доньку ОСОБА_3 З червня 2016 року ОСОБА_3 стала перешкоджати позивачу в користуванні житлом, забрала ключі, замінила двері і замки та добровільно його в будинок не впускає, вважаючи його особою, що втратила право користування житловим приміщенням у вказаному житловому будинку. Відповідачка звернулася до суду в липні 2016 року з позовною заявою про визнання позивача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27 січня 2017 року позивач був визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2017 року рішення Біляївського районного суду Одеської області було скасовано та в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Після отримання вказаного рішення апеляційного суду, позивач неодноразово намагався вселитися в будинок, але ОСОБА_3 добровільно його в будинок не впускає, на всі його вимоги впустити в будинок не реагує. Він неодноразово з цього приводу звертався до Усатівського відділу поліції зі скаргами на ОСОБА_3, на що йому будо рекомендовано звернутися до суду в приватному порядку. У зв'язку із чим, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.06.2017 року у даній справі було відкрито провадження.

У свою чергу, відповідачка ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв'язку із переїздом на інше місце проживання. Свої вимоги мотивувала тим, що їй належить житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона являється єдиною власницею вказаного будинку, несе всі витрати по утриманню будинку, сплачує комунальні послуги. ОСОБА_1 15.02.2009 року уклав шлюб із ОСОБА_7, тобто створив нову сім'ю. Саме із нею він став вести спільне господарство, мати спільний сімейний бюджет та разом з дружиною стали будувати будинок по АДРЕСА_2, 43/1 в с. Дачне Біляївського району Одеської області. Деякий час, ОСОБА_1 разом із новою дружиною проживали в спірному будинку, але лише до того моменту, поки вони не збудували своє власне житло. В 2014 році ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною, за власним бажанням зібрали всі свої речі та перебралися жити до нового побудованого будинку по АДРЕСА_2. З 2014 року ОСОБА_1 постійно проживає разом із своєю сім'єю в зазначеному вище будинку. 04.06.2016 року позивачка ОСОБА_3 також вийшла заміж, створила свою сім`ю та народила сина. Оскільки будинок знаходиться в аварійному стані, то вона разом із чоловіком зробила ремонт в одній кімнаті, щоб можливо було проживати із новонародженою дитиною, інші приміщення в цьому будинку для проживання не придатні, оскільки знаходяться в аварійному стані. Приблизно з 2016 року ОСОБА_1 став з'являтись до неї додому у стані алкогольного сп'яніння та вчиняти лайки і скандали, погрожувати , що він не дасть їй спокійно жити. Таким чином, маючи у приватній власності будинок, вона не може ним в повній мірі користуватись та розпоряджатись на власний розсуд, оскільки ОСОБА_1 чинить їй перешкоди усіма можливими способами, у тому числі шляхом відмови знятись із реєстрації за вказаною адресою, подачею позову про вселення, сварками та скандалами, які він став вчиняти з 2016 року з'являючись до воріт її будинку в стані алкогольного сп'яніння. У зв'язку з вище викладеним ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 02.11.2017 року зустрічний позов прийнято до розгляду.

В судовому засіданні позивач (за первісним позовом) та його представник позов підтримали у повному обсязі первісний позовом з підстав, зазначених у позові, проти задоволення зустрічного позову заперечували, оскільки вважають його безпідставним.

Відповідачка (за первісним позовом) та її представник в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали, вимоги зустрічного позову підтримали та просив зустрічний позов задовольнити, посилаючись на обставини, які в ньому викладені.

За клопотанням сторін у справі були допитані свідки.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_1 жив у спірному будинку після смерті дружини. Були сварки з дочкою і він потім перестав там проживати, але машина його там продовжувала стояти. В 2016 році він туди приходив, майно позивача було в машині біля двору по АДРЕСА_1. Останній раз позивач в квітні 2017 року хотів потрапити до дому, викликали поліцію і покликали бути свідком, ще був ОСОБА_9. Робота позивача пов'язана з автомобілем та постійними відрядженнями, возить пісок. Працює в м. Біляївка, живе в с. Дачному, але на АДРЕСА_2 свідок позивача не зустрічав.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_1 він знайомий років 10, працюють разом. Зазначив, що позивач проживав раніше на АДРЕСА_1, де живе зараз він не знає. Свідок живе на АДРЕСА_2. Він заїжджав в 2016 році до позивача з рибалки на АДРЕСА_1, забирали його на рибалку та привозили назад на АДРЕСА_1. Це було влітку, позивач скаржився на дочку, що вона вигнала його з дому і йому нема де жити. В 2017 році він зі мною приїхав на АДРЕСА_1, але його не прийняли, вигнали з дому, він викликав поліцію, весь цей час свідок знаходився в автомобілі, розмови ОСОБА_1 з дочкою не чув. Після приїзду поліції позивача також ніхто не пустив до дому. Свідок зазначив, що на Центральній вулиці ОСОБА_1 не проживає. Також свідок пояснив, що позивач розповідав, що на АДРЕСА_1 тримав господарство, привозив туди зерно. Це все було в 2016 році. Працював ОСОБА_1 на КАМАЗі, та свідок бачив, що позивач виїжджав з АДРЕСА_1. ОСОБА_1 алкогольними напоями не зловживає. Може випити коли не за кермом, за 10 років був у ОСОБА_1 декілька раз. Свідок, зазначив, що дружина у ОСОБА_1 померла, про іншу дружину він не знає, ОСОБА_7 проживає напроти його дому, те що вона жила з ОСОБА_1 йому не відомо.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що в с. Дачне по АДРЕСА_1 вона почала проживати близько 40 років тому. Вона проживає від ОСОБА_3 через будинок. Будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 отримав дідусь відповідачки, він працював з її чоловіком. Бабуся відповідачки говорила, що подарувала будинок ОСОБА_3. Свідок також пояснила, що знайома з позивачем, він проживав після смерті ОСОБА_12 мами з іншою жінкою в цьому будинку, поки не побудували інший будинок десь в центрі, років три назад переїхали в той будинок. Коли він приїжджав була сварка. Також свідок вказала, що не бачила, чи приходив позивач вселятися до будинку, бачила, що позивач щось грузив до машини, але що не знає. В них все було добре доки позивач не виписав дітей з будинку. Позивач приходив до свідків та просив виписати дітей, дітей він бив, виганяв з дому, ОСОБА_3 пощастило, що її взяла бабуся. Свідку не відомо, що ОСОБА_1 був власником будинку, також свідок підтвердив, що акти про те, що ОСОБА_1 не проживає по АДРЕСА_1 вона підписувала, коли складали акт їх покликали в будинок, показали, що речей, які належать ОСОБА_1 у будинку не має.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що в 1978 році вона переїхала в с. Дачне на АДРЕСА_1, по цій вулиці жили також ОСОБА_12 дідусь з бабусею. Дочка їх вийшла заміж за ОСОБА_1, пізніше позивач почав бити бабусю та дружину, життя було не дуже, нажили троє дітей. Дружина позивача померла, ОСОБА_1 женився на іншій жінці, привів її до цього будинку, поки будував свій будинок на іншій вулиці у центрі. Автомобіль «КАМАЗ» продав, який бабуся купила внукові, купив собі іншу машину. Позивач років 4 не проживає у вказаному будинку. Коли відповідачка була вагітна, він приходив та вчиняв сварки, ображав дочку. Останнім часом позивач за вказаною адресою не жив, він жив з іншою жінкою на іншій вулиці та в іншому будинку. Автомобіль «КАМАЗ» він ставив на вулиці біля будинку відповідачки, потім приїжджала за ним його жінка слідом і вони разом виїжджали. Також свідок пояснила, що вона не знає, що саме забирав з хати позивач, з гаражу він забирав автозапчастини, йому ніхто не заважав. ОСОБА_1 в будинку ремонту не робив, нічого не пристроював.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 отримав дідусь ОСОБА_3, коли померла мама ОСОБА_3, її бабуся сказала, що будинок залишає ОСОБА_3. Позивач виписав синів з будинку, бігав по сусідам, шукав свідків виписати синів. Він одружився на іншій жінці, дітям не допомагав. ОСОБА_12 одружилася, почала там робити ремонт, позивач почав приїжджати, сваритися, він не проживає там три роки. Свідок вказала, що бачила, що ОСОБА_1 проживає з іншою жінкою, за іншою адресою. ОСОБА_1 постійно приїжджає до відповідачки в стані алкогольного сп'яніння, робить сварки, декілька разів бачила, що приїжджав, брав щось з гаражу та грузив в машину.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що відповідачка це його дружина, він проживає з нею по АДРЕСА_1 вже 4 роки, вони проживали до укладення шлюбу в цивільному шлюбі за казаною адресою. Позивач на той час жив там зі своєю дружиною ОСОБА_7 та в цей час будували будинок на АДРЕСА_2. Він допомагав позивачу робити проводку, будувати цистерну. В 2014 році позивач з зі своєю дружиною перейшли жити в новий будинок, купили техніку, свідок їм допомагав грузити. Конфліктів ніяких не було. Перед весіллям в 2016 році стосунки погіршились, позивач приїхав в стані алкогольного сп'яніння, виламував ворота, як розповіли сусіди, хотів там жити. Дружина була на той час вагітна. Він ставив біля будинку « КАМАЗ», а потім їхав на вул. Центральну, так як у них широка вулиця, а в нього на Центральній не було де ставить машину. Ніякого господарства він на АДРЕСА_1 не тримав. Позивач приїжджає лише в стані алкогольного сп'яніння та вчиняє сварки. З цього приводу викликали поліцію. Позивач приїжджав до них лише тоді, коли його виганяла дружина. Просто в гості до них не приїжджає.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що він знайомий зі сторонами по справі, періодично бачить ОСОБА_1 на АДРЕСА_2. Він там проживає біля 5 років. ОСОБА_1 хотів найняти його будувати гараж на АДРЕСА_2, але не зійшлися в ціні. Свідок також вказав, що бачив як ОСОБА_1 будував на АДРЕСА_2 паркан. Він частіше його бачив на АДРЕСА_2, а на АДРЕСА_1 не бачив.

Також в судовому засіданні в якості свідка був допитаний депутат Дачненської сільської ради ОСОБА_17, який пояснив, що акти про не проживання синів позивача він складав за заявою позивача, також пояснив, що позивач йому говорив, що проживає зі своєю дружиною по АДРЕСА_2, це було в 2016 році. За адресою АДРЕСА_1 проживає відповідачка, у вказаному будинку облаштована тільки одна кімната для проживання, при складанні акту він разом із сусідами заходив до вказаного будинку, інші приміщення в аварійному стані, про що свідчать складені ним акти.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Пунктом 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, за правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15 та 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

З первісного позову вбачається, що позивач ОСОБА_1 просить зобов'язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні ним житлом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом вселення його до даного будинку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Кифоренко Р.Б. (а.с.9).

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3, який зареєстрований у спірному будинку, згідно довідки Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 12.06.2017 року №1169 (а.с.6).

З матеріалів справи також вбачається, що як позивач, так і відповідачка звертались із заявами до Усатівського ВП, та з приводу вирішення їх спорів працівниками поліції було рекомендовано звертатись до суду (а.с.21-23).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В свою чергу, позивач (за первісним позовом), будучи наділений правом подання доказів в порядку ст. 81 ЦПК України не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би довів та обґрунтував його вимоги про те, що йому чиняться перешкоди.

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_10 давали не послідовні та не конкретизовані свідчення, також свідчення останнього свідка та доводи позивача були спростовані показами у судовому засіданні свідків ОСОБА_11, ОСОБА_13,. ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які зазначали, що ОСОБА_1 мешкає по АДРЕСА_2 зі своєю дружиною, навідь після того, як вони розлучилися, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 продовжували мешкати разом на АДРЕСА_2, про що також свідчать фотознімки (а.с.94-97).

Судом роз'яснялось право сторін викликати свідків, які можуть надати свідчення по справі з метою повного та всебічного розгляду справи, разом з тим, позивачем не було заявлено клопотання щодо допиту свідка ОСОБА_7, тому суд прийшов до переконання, що пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_13,. ОСОБА_14, ОСОБА_15 заслуговують уваги.

Крім того, суд звертає увагу на акт обстеження житлово-побутових умов від 24.07.2017 року, згідно якого за адресою: АДРЕСА_1., у будинку постійно проживають: ОСОБА_3 (власник), ОСОБА_15 (чоловік), ОСОБА_19 (син). Будинок знаходиться в майже аварійному стані, придатна для проживання лише одна кімната, інші приміщення знаходяться в аварійному стані та потребують капітального ремонту (а.с.74), а також на акт депутата Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 21.03.2018 року, згідно якого встановлено, що під час обстеження житлових умов були оглянуті всі приміщення вказаного будинку (в тому числі і нежитлові). Під час огляду вказаного будинку ОСОБА_1 в ньому не було, також в будинку не було і його особистих речей, оскільки в будинку була лише одна кімната, в якій мешкає ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком та сином. Інші дві кімнати знаходились в аварійному стані, будь-яких речей або меблів у цих кімнатах не було. Із вказаного вбачається, що в будинку проживали лише відповідачка ОСОБА_3 зі своєю родиною.

Також суд погоджується з твердженням відповідачки (за первісним позовом) та її представника про те, що позивач надає не послідові та суперечливі пояснення та докази. Так на підтвердження того, що позивач 14.04.2017 р. не приїжджав до відповідачки на АДРЕСА_1 та не вчиняв сварки та спроби потрапити до будинку, суду було надано маршрутний лист №2743 від 14.04.2017 р., згідно якого ОСОБА_1 перебував в 13.54 годин в м. Одеса, потім він поїхав до с. Маяки Біляївського району о 15.22-15.41 годин, після чого до м. Біляївка о 16.05 годин, потім смт. Лиманське Роздільнянського району о 17.00 годин та у с. Кучурган Роздільнянського району о 17.34 годин (а.с.152-154).

Однак, як вбачається з пояснень ОСОБА_1 від 14.04.2017 р. наданих інспектору СРПП Усатівського ВП (а.с.170), позивач 14.04.2017 р. о 17.00 годин знаходився за адресою АДРЕСА_1, де у нього відбувся конфлікт з його донькою, відповідачкою (за первісним позовом).

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання про те, що вимоги позивача є безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо вимог зустрічного позову, то суд дійшов висновку про те, що він не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_5 являється власницею спірного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_7 з 15.02.2009 року, який було розірвано 09.02.2017 року, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 09.02.2017 року (а.с.111).

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Фізична особа може мати кілька місць проживання (ч.6 ст.29 ЦК України).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2017 року, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що в тратила право користування житловим приміщенням було задоволено (а.с.10-12) та визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.03.2017 року, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2017 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що в тратила право користування житловим приміщенням (а.с.13-17).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 9, 10, 12, 13, 258-259, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 319, 321, 322, 328, 380, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 107, 150, 167 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод при користуванні житлом та вселення - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв'язку із переїздом на інше місце проживання - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Біляївського районного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 06.04.2018 р.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області Горяєв І.М.