КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 754/13854/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/3996/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Гордійчук Ж.В.

за участю:

представник позивача: ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Київського міського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання рішення реєстратора про реєстрацію права власності незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору дарування частини квартири

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва постановленої 28 вересня 2018 року в приміщенні суду в м. Києві в складі судді Клочко І.В.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до Київського міського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 в якому просив:

- Визнати рішення реєстратора БТІ про реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 від 28 серпня 2002 року - незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію права власності, вчинений на підставі вказаного рішення.

- Визнати недійсним договір дарування частини квартири, укладений між ОСОБА_5 від імені якої діяв ОСОБА_8 та ОСОБА_2, ОСОБА_6 22 вересня 2003 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мармазовою О.М. 22 вересня 2003 року, зареєстрований в реєстрі за №6365.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року провадження по вказаній справі в частині вимог ОСОБА_4 до Київського міського бюро технічної інвентаризації щодо визнання рішення реєстратора БТІ про реєстрацію права власності за ОСОБА_10 на ? частину квартири АДРЕСА_1 від 28 серпня 2002 року - незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію права власності, вчинений на підставі вказаного рішення - закрито.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до Деснянського районного суду м. Києва.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства.

Вказує, що Київське міське бюро технічної інвентаризації не здійснює жодних владних та управлінських функцій, а лише проводить реєстрацію об'єктів нерухомості.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Також зазначав, що предметом позовних вимог є обставини, що підтверджують законність чи незаконність прийнятого Київським міським бюро технічної інвентаризації рішення, яке за своєю юридичною природою є рішення суб'єкта владних повноважень та повинне прийматись в порядку, на підставі та у спосіб, визначений законом.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомляли.

З урахуванням викладеного та у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами оскаржується рішення суб'єкта владних повноважень - рішення реєстратора БТІ, а тому ці вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.3 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Звертаючись із даним позовом до суду в частині вимог до Київського міського бюро технічної інвентаризації позивач посилається на те, що 28 серпня 2002 року проведено реєстрацію спірної квартири за ОСОБА_7, тоді як 15 березня 2002 року уклала шлюб з ОСОБА_9, у зв'язку з чим змінила прізвище з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7». Також підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 посилається на те, що реєстрація квартири відбулась в період дії накладеного на спірну квартиру арешту ухвалою Ватутінського районного суду м. Києва від 22 листопада 2000 року, який скасовано лише 30 липня 2003 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва.

Доводи позивача, про те, що при реєстрації права власності за ОСОБА_7 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 від 28 серпня 2002 року Київське міське бюро технічної інвентаризації не здійснювало жодних владних та управлінських функцій апеляційним судом вважаються необгрунтованими, оскільки на час виникнення спірних правовідносин питання реєстрації права власності на майно та їх обтяжень здійснювалось на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності, затверджених наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 7 лютого 2002 року.

Відповідно до п.1.3 вищевказаного положення реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Отже, в даному випадку Київське міське бюро технічної інвентаризації здійснювало функцію реєстрації прав власності, як суб'єкта наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав, у зв'язку з невиконанням ним обов'язку щодо перевірки поданих для цього документів та наявності в особи, яка звернулась за державною реєстрацію, обтяження речових прав на належне нерухоме майно.

Крім того, згідно правового висновку викладеного в Постанові Верховного Суду у справі № 826/6337/16 від 5 грудня 2018 року, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Так, у своїй позовній заві позивач не вказує, що спірні правовідносини пов'язані із захистом майнових прав ОСОБА_4.

Тому, з урахуванням викладеного та зважаючи правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду у справі № 826/6337/16 від 5 грудня 2018 року, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про те, що даний спір є публічно-правовим та має вирішуватись за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі судового рішення.

Оскільки ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для її скасування, а відтак відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: