ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
№ 2/201/785/2018
РІШЕННЯ

іменем України

16 січня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Федоріщева С.С.

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 02 листопада 2017 року звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3 до досягнення ними повноліття на користь ОСОБА_4 Позивач у своєму позові посилалася на те, що мати дитини ОСОБА_5 та батько ОСОБА_4, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2017р. позбавлено батьківських прав. Рішенням виконкому Соборної районної у м. Дніпрі ради від 23.06.2017 № 211 ОСОБА_1 призначили опікуном ОСОБА_2, ОСОБА_3. Відповідачі за власною ініціативою з дітьми не спілкуються, не цікавляться про їх фізичний, духовний і моральний розвиток, матеріально не утримують та не намагаються утримувати дітей. У звязку з викладеним просить суд стягнути з відповідачів аліменти на свою користь в розмірі 1 000 грн з кожного на кожну дитину, до досягнення ними повноліття, щомісячно.

В наданій суду заяві позивачка просить справу розглядати за її відсутності та задовольнити позовні вимоги з підстав у позові викладених.

Відповідачі надали суду заяви про можливість розгляду справи без їх участі та без фіксації судового процесу, позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти задоволення позову.

Справа розглянута відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену в наданих суду заявах, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що мати дитини ОСОБА_5 та батько ОСОБА_4, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2017р. позбавлено батьківських прав (а.с. 9-11).

Рішенням виконкому Соборної районної у м. Дніпрі ради від 23.06.2017 № 211 ОСОБА_1 призначили опікуном ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с. 14).

Відповідачі за власною ініціативою з дітьми не спілкуються, не цікавляться про їх фізичний, духовний і моральний розвиток, матеріально не утримують та не намагаються утримувати дітей.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2ст. 150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини заповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ „Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006р. передбачено, що суд при визначені розміру аліментів, повинен врахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх повного задоволення з зазначених вище підстав та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3 1 000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3 1 000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.

Доходячи до такого висновку, суд враховує й сталу практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року): суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ж до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч.2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час.

Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідачів на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3 з 02 листопада 2017 року, тобто з дати подачі позову до суду.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач при предявленні позову був звільнений від сплати судового збору, то на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн., тобто по 320 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 84, 180, 181, 182, 183, 184, ч. 1 ст. 191 СК України, ст.ст.12, 13, 76,77,81, ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280-282, 258-259, 263-265, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1 000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення цього позову.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1 000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення цього позову.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн., по 320 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили. після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.С. Федоріщев