Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1653/17
Провадження № 2/553/1154/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.12.2018 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Остапченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 05.07.2007 року між Банком та відповідачем укладений договір б/н, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 3400 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки ОСОБА_1 не виконувала належним чином свої зобовязання, станом на 31.05.2017 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 15791 грн. 74 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 2914 грн. 53 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 9349 грн. 88 коп., заборгованість за пенею та комісією 2299 грн. 15 коп., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 728 грн. 18 коп.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 15791 грн. 74 коп. та судові витрати в розмірі 1600 грн. 00 коп.

Заочним рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.09.2017 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 13402 грн. 63 коп. та судовий збір 1357 грн. 92 коп.

26 жовтня 2007 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації шлюбів 26.10.2007 року зроблено відповідний актовий запис № 01, після реєстрації шлюбу прізвище дружині «Телятник».

Відповідно до листа від 07.07.2018 року № Е.65.0.0.0/3-365676 повідомлено, що з 21.05.2018 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (скорочена назва - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" змінило назву на Акціонерне Товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (скорочена назва - АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18.09.2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.09.2017 року скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 надав суду відзив на позов, в якому вказує, що розрахунок заборгованості не є доказом існування боргу, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України "Про бухгалтерський облікта фінансову звітність в Україні" та, відповідно, не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Суми, зазначені в розрахунку, не відповідають дійсності та є надуманими. Заява позичальника щодо пропозиції укласти договір не підтверджує наявність заборгованості, в ній відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобовязання. ОСОБА_5 та привила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, вони не підписані нею, що свідчить про те, що вони на неї не розповсюджуються. Позивач нарахував та заявив до стягнення як пеню за кожен день прострочення зобов'язання, так і штраф за одне й те ж саме прострочення, що суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки це буде подвійна відповідальність за одне й те ж саме порушення, що заборонено законом. Із змісту позовної заяви вбачається, що картка видана відповідачу 05.07.2007 року, тож строк її дії сплинув у 2010 році, натомість позивач звернувся до суду з позовом лише 21.06.2017 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності. Договір про збільшення строку позовної давності відповідачем не підписувався. З наданої позивачем виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що 26.11.2013 року через термінал самообслуговування с. Щербані була здійснена банківська операціяна суму 10 грн., при цьому, ані відповідач, ані інша довірена особа відповідача жодних операцій по кратковому рахунку не здійснювала. Таким чином, незрозуміло яким чином по простроченому картковому рахунку була проведена операція. До того ж, сама картка була позивачем втрачена ще у 2010-2011 роках. Просить у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" відмовити в повному обсязі у звязку зі спливом позовної давності, про що подано відповідну заяву.

18 жовтня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача АТ КБ "ПриватБанк", в якій вказує, що кредитний договір з відповідачем укладений за принципом приєднання, згідно ст. 634 ЦК України, підписанням заяви відповідач як Позичальник приєдналася до запропонованих Банком ОСОБА_5 та Тарифів. Банком надані наступні докази укладення кредитного договору: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, виписка по рахунку. Відповідач в особисто заповненій анкеті-заяві від 05.07.2007 року своїм підписом засвідчила, що згодна з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а отже можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й зобовязання належним чином не виконані. Згідно виписки по картковому рахунку відповідача, транзакція 27.11.2013 року в розмірі 10 грн. є службовою операцією, яка не є погашенням заборгованості відповідачем. Заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу є помилковим, оскільки згідно ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки та самостійними видами юридичної відповідальності, не є взаємовиключними видами неустойки, нараховані за різні порушення, а відтак можуть бути стягнуті одночасно. Можливість одночасного застосування штрафу та пені закріплюється також у ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" від 24.01.1997 № 51/97-ВР в редакції від 30.07.2010 року. Посилання відповідача на втрату картки не заслуговують на увагу у звязку з відсутністю доказів її звернення до банку із заявою про внесення кратки в стоп лист платіжної системи, а також будь-яких звернень відповідача про втрату картки. Що стосується строків позовної давності, відповідно до п. 9.12 ОСОБА_5 та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі вказаного строку одна із сторін не проінформує іншу про припинення дії кредитного договору, він автоматично лонгується на той же строк. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобовязання за кредитом, відтак знала про умови кредитування та визнала свої зобовязання за Договором, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4, повідомлені про час та місце слухання справи, до суду не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, від позивача надійшла заява, в якій вона просить застосувати при вирішенні спору строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк".

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, а відповідач заперечення проти позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

26.06.2007 року ОСОБА_1 заповнено та підписано заяву, на підставі якої отримано кредитну картку "Універсальна"/ Gold, відкрито картковий рахунок, на який зараховано суму кредитного ліміту 3000 грн. 00 коп., визначено базову відсоткову ставку за кредитним лімітом на момент підписання договору 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році, встановлено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії картки, сплата заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної картки.

Згідно змісту заяви ОСОБА_1, вона ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, виражає згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Як встановлено в п. п. 1.1, 1.2 ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг, належним чином заповнена заява підписується Клієнтом й, таким чином, Клієнт виражає свою згоду, що Заява разом з Пам'яткою клієнта та Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складає укладений договір про надання банківських послуг. ОСОБА_5 регулюють відносини між Банком та Клієнтом щодо відкриття і обслуговування карткового рахунку Клієнта, а також інших банківських послуг, вказаних в Заяві.

В п. 6.5 ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг встановлено обовязок Клієнта погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 8.6 ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених даним договором, більш ніж на 120 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. плюс 5 % від суми позову.

Відповідно до п. 5.3 ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг передбачено, що Банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п. 4.9 Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта.

В період користування ОСОБА_1 кредитною лінією розмір кредитного ліміту змінювався Банком та був збільшений.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1, наданого АТ КБ "Приватбанк", відповідач користувалася коштами кредитного ліміту, який у встановленому договором порядку та строки не погасила, в результаті чого станом на 31.05.2017 року має прострочену заборгованість за кредитним договором у розмірі 15791 грн. 74 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 2914 грн. 53 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 9349 грн. 88 коп., заборгованість за пенею та комісією за прострочене зобовязання 2299 грн. 15 коп., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 728 грн. 18 коп.

Оцінюючи доводи відповідача про відсутність доказів існування заборгованості, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено в ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За замістом норми ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору

Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що 26.06.2007 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладений договір, на підставі якого відповідачу 05.07.2007 року відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку, на яку нараховано кошти в межах кредитного ліміту, тобто надано кредит. Договір укладений шляхом подання відповідачем до установи Банку заяви про надання кредитних коштів, пропозиція прийнята Банком, що підтверджується підписом повноваженого представника на вказаній вище заяві від 26.06.2007 року.

При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, а сама угода укладена з дотриманням вимог ЦК України, Закону України "Про банки і банківську діяльність", Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Відповідно до п. 14.8 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Зміст заяви від 26.06.2007 року, підписаної ОСОБА_2, свідчить про виконання Банком вищевказаний вимог закону, надання для ознайомлення ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг та Тарифів.

Відповідач не оспорювала факт отримання платіжної картки на підставі підписаної нею Заяви від 26.06.2007 року та факт користування кредитними коштами, які внесені на картку АТ КБ "ПриватБанк" в межах кредитного ліміту.

Зміст розрахунку заборгованості та виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.07.2007 по 16.10.2018 року, наданих суду позивачем, свідчить про те, що відповідач користувався платіжною карткою, наявними на ній коштами, періодично здійснювала їх погашення, тим самим визнавала факт існування договірних зобов'язань перед АТ КБ "ПриватБанк".

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт існування договірних зобовязань між сторонами справи та обізнаність ОСОБА_1 про ОСОБА_5 та Правила надання банківських послуг, та наявність заборгованості за кредитним договором.

Як встановлено ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобовязання.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, яка складається з боргу по тілу кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами й штрафів, є обґрунтованими, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією, суд виходить з наступного.

Як встановлено в ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_5 та правила надання банківських послуг, які разом з заявою відповідача про надання кредиту складають договір про надання банківських послуг та копія яких приєднана позивачем до позову, не містять норм щодо порядку та підстав нарахування пені і комісії. Відповідно, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування пені і комісії та обґрунтованість їх нарахування, у звязку з чим підстави вважати нарахування цих сум законним відсутні.

Позивачем не надано суду жодних доказів, які містять відомості про розмір ставок пені та комісії, а у позовній заяві позовні вимоги в цій частині взагалі не обґрунтовані.

Зміст заяви ОСОБА_1 про надання кредиту свідчить про те, що складовою договору з позивачем є також Тарифи банку. Разом з тим, вказаний документ позивачем суду не надано, у звязку з чим він позбавлений можливості його дослідити, проте не викликає сумніву той факт, що включення до вказаного документу (за його наявності у позивача) комісії та пені за умови відсутності даних про підстави та порядок нарахування цих платежів в ОСОБА_5 та правилах надання банківських послуг, та застереження про необхідність сплати комісії та пені за порушення умов виконання зобовязання у заяві про надання кредиту, підписаній позичальником ОСОБА_1 26.06.2007 року, є безпідставним та необґрунтованим.

З огляду на вищезазначене, виходячи з принципу диспозитивності, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за пенею та комісією в сумі 2299 грн. 15 коп.

Вирішуючи заяву відповідача про застосування при вирішенні спору до позовних вимог позовної давності суд враховує наступне.

Як встановлено в ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ст. ст. 257, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізації свого права в примусовому порядку через суд.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

При цьому, за змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Зі змісту цієї норми вбачається, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно Заяви ОСОБА_2 від 26.06.2007 року, кредитна карта на підставі угоди, укладеної нею з АТ КБ "ПриватиБанк", відкрита 05 липня 2007 року (відтак термін її дії три роки до липня 2010 року), термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії картки.

Поняття "строк договору", "строк виконання зобов'язання" та "термін виконання зобов'язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В ст. 252 ЦК України визначено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом положень ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов'язання" і "термін виконання зобов'язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що кредитна лінія встановлена відповідачу на картковий рахунок, строк користування кредитними коштами безпосередньо пов'язаний зі строком дії картки.

Відтак, у межах строку кредитування до кінця липня 2010 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. Починаючи з 01.08.2010 року у позивача виникло право пред'явлення вимоги про стягнення заборгованості за договором, при цьому, жодних доказів продовження терміну дії кредитного ліміту, перевипуску на новий строк кредитної картки на ім'я відповідача позивачем суду не надано.

Згідно даних, що містяться у розрахунку заборгованості за вказаним вище кредитним договором, доданому позивачем до позовної заяви, останній платіж на виконання зобовязань за кредитом ОСОБА_1 внесено 22 липня 2011 року в сумі 180 грн. Представника позивача у відповіді на відзив підтвердив, що транзакція 27.11.2013 року в розмірі 10 грн. по картковому рахунку відповідача є службовою операцією, яка не є погашенням заборгованості, що було здійснене відповідачем.

Позивач до суду з даними позовними вимогами звернувся 30.06.2017 року, тобто після спливу трирічного строку з часу закінчення термін дії кредитного ліміту та після спливу трирічного строку з дня вчинення відповідачем останнього платежу на виконання умов кредитного договору.

Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами пред'явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності.

При цьому, позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення позовної давності суду й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Не здобуто судом також і доказів існування домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Оскільки позовна давність до основної вимоги (про стягнення боргу та процентів) спливла до часу звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена, на чому наголосила також ОСОБА_6 Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, те, що на час звернення АТ КБ "ПриватБанк" до суду з позовними вимогами до ОСОБА_7 сплинула позовна давність, поважних причин її пропуску під час розгляду справи не встановлено, суд вважає обґрунтованою заяву відповідача та її представника про застосування до даних позовних вимог позовної давності та приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами та штрафу з цих підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ) до ОСОБА_1 (місце проживання м. Полтава, вул. Полярна, 19, РНОКПП - НОМЕР_1) про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Полтавського апеляційного суду апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 22.12.2018 року.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_8