Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Дорошинської В.Е.

за участю секретаря Лисенко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Херсонської державної нотаріальної контори про визнання прав на спадщину за законом,

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду за визнанням прав на спадщину за законом покликаючись на те, що він є сином ОСОБА_2, що помер 14.11.2003 року. За життя, ОСОБА_2, заповідав належну йому на праві приватної власності частку квартири №37, що в будинку №26-а по вул Миру в м. Херсоні, Позивачеві. Разом з цим, окрім права на квартиру, у померлого ОСОБА_2, існувало право на гараж, котре виникло у нього на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящихся №338/24 від 06.12.1972 року «Про будівництво гаражів» (копія рішення додається). Після смерті ОСОБА_3, вступив у спадок на будівлю гаража. Позивач наводить на відсутності можливості зареєструвати своє право на спадок за законом з незалежних від нього причин.

Представник позивача в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Крім того, просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що у відповідності до наданого до матеріалів справи свідоцтва про смерть серії І КГ №157131, ОСОБА_2 помер 14.11.2003 року.

Згідно до свідоцтва про народження серії ІІ-УР №575338 виданого виконавчим комітетом Херсонської міської ради 26.12.1960 Позивач є сином померлого ОСОБА_2.

Відповідно до заповіту 29.03.1995 №НМІ 445887 за життя, ОСОБА_2, заповідав належну йому на праві приватної власності частку квартири №37, що в будинку №26-а по вул Миру в м. Херсоні, Позивачеві.

Із змісту рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящихся №338/24 від 06.12.1972 року «Про будівництво гаражів» вбачається, що рішенням райради остання вирішила узаконити раніше збудований гараж по вул. І. Куліка, 124 за гр-м ОСОБА_3

Разом з цим, за змістом статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Одночасно, ст. 1218 ЦК України регламентовано, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до позиції висловленої Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: згідно до статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 останній наводить висновки за якими, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, нотаріус зобов'язаний прийняти таку обставину разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Відтак, підставою для судового звернення Позивача, із питання визнання права власності на обєкт гаражу в порядку спадкування, є неможливість його, як спадкоємця, котрий прийняв спадщину, оформити таке право в нотаріальній конторі за причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно виданих на ім'я спадкодавця та відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем, згідно до чинного, на час звернення до суду, законодавства.

Одночасно суд враховує, що обєкт нерухомості існує з 1972 року по сьогодні і не є обєктом самочинного будівництва та створений спадкодавцем у відповідності до вимог чинного, на той час законодавства, котре, серед іншого не вимагало реєстрації прав на будівлю гаражу із отриманням відповідних свідоцтв на право власності, а позивач є спадкоємцем першої черги прав померлого, котрий вступив у спадок у встановленні законом терміни.

На підставі наведеного, враховуючи, що питання порушене у позові може бути вирішено лише за рішенням суду, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 15, 319, 358, 365 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, 6-13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем прав власності ОСОБА_2, померлого 14.11.2003, на гараж розташований: м. Херсон, вул. І. Куліка, 124.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на гараж розташований: м. Херсон, вул. І. Куліка, 124.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.Е. Дорошинська