ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м.Суми

Справа №591/5768/17

Номер провадження 22-ц/816/238/18

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собина О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Кривцової Г.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 26 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 14 листопада 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі № 1452, яким звернуто стягнення на квартиру № 38 в буд. № 114, розташованому по вул. Г. Кондратьєва в м. Суми, яка належить їй на праві власності.

Свої вимоги мотивує тим, що між нею та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 10/2006/НОМЕР_1 від 21 вересня 2006 року про надання їй кредиту в розмірі 15000 дол. США. Цільовим використанням кредиту було проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 21 вересня 2006 року на придбання нерухомого майна квартири № 38 в буд. № 114 в м. Суми. Зазначена квартира була передана позивачем відповідачу в іпотеку на підставі договору іпотеки № 10/2006/НОМЕР_1 від 21 вересня 2006 року. На підставі договору іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис від 14 листопада 2014 року про задоволення вимог ПАТ КБ «Надра» за рахунок іпотечного майна.

Позивач зазначає, що письмової вимоги про дострокове погашення боргу вона не отримувала, і за зазначеною у договорі адресою таке повідомлення не надходило. Тобто виконавчий напис вчинено з порушенням вимог, визначених п. 2.3 глави 16 Наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Також в обґрунтування позову посилається на те, що заборгованість перед банком виникла не у звязку з ухиленням позичальника від виконання своїх зобовязань по договору, а у звязку із введенням у банку тимчасової адміністрації та зміною банківських рахунків.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права шляхом невірної оцінки доказів, що призвело до невірного застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги вказує на те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено у незаконний спосіб, з порушенням п. 2.3 глави 16 Наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Зазначає, що під час розгляду спору по суті відповідач не надав належних та допустимих доказів вручення позивачу письмової вимоги про повне погашення кредиту, на підставі предявлення якої, нотаріусом був вчинений виконавчий напис. Представник позивача, у свою чергу, надав докази відсутності у поштовому реєстрі цінної кореспонденції за номером копії предявленого відповідачем касового поштового чеку. Тобто відповідачем не надано доказів одержання позивачем письмової вимоги, а лише докази направлення. Крім того, суд ухилився від порівняння сплачених боржником сум грошових коштів в рахунок погашення кредиту на дату вчинення виконавчого напису з сумою грошових вимог, зазначеною у письмовій вимозі та у виконавчому написі, тобто не встановив, чи відповідає сума заборгованості, зазначена у письмовій вимозі та у виконавчому написі, дійсній сумі заборгованості позичальника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис нотаріусом вчинено у відповідності до вимог Договору іпотеки, укладеного між сторонами 21 вересня 2006 року та у відповідності до положень Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 70/5.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» 21 вересня 2006 року було укладено кредитний договір №10/2006/НОМЕР_1, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала 15 000 доларів США, цільове використання кредиту проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 21 вересня 2006 року, що укладений між позивачем та ОСОБА_5, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно квартиру № 38, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Кірова, буд. № 114. Кінцевий термін повернення кредиту 20 вересня 2016 року (а. с. 12-14).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 21 вересня 2006 року було укладено договір іпотеки № 10/2006/НОМЕР_1, згідно якого позивач передав банку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 44,05 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Україна, АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

03 жовтня 2014 року банком на адресу позивача було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 9545,64 дол. США, еквівалент в гривні 124 892,15 грн; сума заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 1456,36 дол. США, еквівалент в гривні 19 052,56 грн; сума заборгованості по сплаті комісії у розмірі 563,68 дол. США, еквівалент в гривні 7374,24 грн; сума пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 17 198,38 дол. США, еквівалент в гривні - 224 994,62 грн; сума штрафу у розмірі 1500 дол. США, еквівалент в гривні 19 6523,47 грн (а. с. 44). У досудовій вимозі позивачу також було повідомлено положення ст. 33 Закону України «Про іпотеку» про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання.

14 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис, на підставі якого звернуто стягнення на квартиру № 38 в буд. № 114, розташованому по вул. Кірова в м. Суми, яка була передана ОСОБА_1 в іпотеку ПАТ КБ «Надра» в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором № 10/2006/НОМЕР_1, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» від 21 вересня 2006 року, строк за який провадиться стягнення з 21 вересня 2006 року по 17 вересня 2014 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаної квартири пропонується задовольнити вимоги стягувача: сума заборгованості за кредитом у розмірі 9545,64 дол. США, еквівалент в гривні 124 892,15 грн; сума заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 1456,36 дол. США, еквівалент в гривні 19 052,56 грн; сума заборгованості по сплаті комісії у розмірі 563,68 дол. США, еквівалент в гривні 7374,24 грн; сума пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 17 198,38 дол. США, еквівалент в гривні - 224 994,62 грн; сума штрафу у розмірі 1500 дол. США, еквівалент в гривні 19 6523,47 грн; плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 1700 грн. Загальна сума заборгованості складає 397 637,04 грн (а. с. 9).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобовязаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Визначення предмету та підстав позову є виключним правом позивача.

Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_1, яку вона під час розгляду справи в передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України не змінювала і не доповнювала, виконавчий напис оспорюється нею з підстав порушення нотаріусом п. 2.3. Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому позивач посилається на те, що письмової вимоги про дострокове погашення боргу вона не отримувала.

Як вбачається з матеріалів справи 03 жовтня 2014 року на адресу позивача, яка відповідає адресі, зазначеній в договорі іпотеки від 21 вересня 2006 року (АДРЕСА_2), була направлена досудова вимога, що підтверджується копією фіскального чека та описом вкладення до цінного листа, підписаним відправником та працівником відділення поштового звязку, на якому також міститься штамп відділення поштового звязку з датою надіслання повідомлення (а. с. 44-45). Виконавчий напис було вчинено нотаріусом 14 листопада 2014 року, тобто після спливу тридцятиденного строку з моменту надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю.

Зазначене свідчить про відсутність порушень нотаріусом п. 2.3. Порядку вчинення нотаріальних дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не надав доказів отримання позивачем досудової вимоги, а тому нотаріус не міг вчиняти виконавчий напис, колегія суддів вважає помилковими, так як п. 2.3. Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, а не з моменту отримання ними зазначеної вимоги. При цьому повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

В даній справі відповідачем надано суду докази надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень - опис вкладення до цінного листа з відміткою поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу 03 жовтня 2014 року. Судом першої інстанції також було встановлено, що сума заборгованості, зазначена у письмовій вимозі про усунення порушень, надісланої позивачу та сума заборгованості для задоволення вимог стягувача, зазначена у виконавчому написі, є однаковою.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд ухилився від порівняння сплачених боржником сум грошових коштів в рахунок погашення кредиту на дату вчинення виконавчого напису з сумою грошових вимог, зазначеною у письмовій вимозі банку, так як з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису, ОСОБА_1 позов в даній справі не заявляла та відповідні докази сплати грошових коштів на погашення кредиту нею суду не надавались. Відповідно до приписів ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування правильного по суті рішення суду.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції помилково застосував Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 70/5, яка на час вчинення виконавчого напису втратила чинність, однак установивши вищезазначені фактичні обставини, вірно вирішив спір по суті.

Оскільки неправильне застосування норм чинного законодавства не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, підстав для скасування рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2018 року немає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_6