Справа № 524/6315/17
Провадження №2/524/367/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В

У серпні 2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 з вказаним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Зазначав, що він зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2

З 2004 року відповідачі за вказаною адресою не проживають і їх особистих речей в будинку немає.

Просив визнати ОСОБА_1, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України.

У судове засідання позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 не прибули. Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 позов підтримала, третя особа ОСОБА_5 проти задоволення позову не заперечувала, просили справу розглянути за їх відсутності, про що надали письмові заяви.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 у судове засідання не прибули повторно, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання з направленням копії позовної заяви з додатками засобами рекомендованого поштового зв'язку та шляхом подання оголошення в друкованих засобах масової інформації. Про причини неявки в судове засідання відповідачі не повідомляли.

Представники третіх осіб - Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, ТОВ «Житлорембудсервіс», Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради у судове засідання не прибули, просили справу розглянути за їх відсутності, про що надали письмові заяви.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

У ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за N 2 від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (з наступними змінами та доповненнями) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився.

Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Згідно п. 11 цієї Постанови Пленуму Верховний Суд України роз'яснив,що відповідно до ст.107 ЖК (5464-10) наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Разом з тим належить враховувати, що згідно п.5 ст.71 ЖК (в редакції Закону від 18 грудня 1991 р. (1993-12) інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. (Абзац перший пункту 11 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 13 (v0013700-92) від 25.12.92)

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій та інші працівники, діяльність яких пов'язана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст.107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв'язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім'ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання (п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 16 квітня 1988 р. N 477 «Про гарантію житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання за умовами і характером роботи»).

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Судом достовірно встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 є зареєстрованими позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3

У згаданій квартирі фактично мешкає позивач ОСОБА_1, а також без реєстрації третя особа ОСОБА_5 і їх малолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у квартирі з грудня 2005 року без поважних на те причин та підстав, що підтверджується актами про не проживання, складених 30 листопада 2010 року, 14 вересня 2016 року, 26 грудня 2016 року, 13 квітня 2017 року ТОВ «Житлорембудсервіс» (а.с.а.с.6-9). Особисті речі відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 - відсутні. У даний час фактичне місце проживання відповідачів - невідоме та невстановлено.

Вказані обставини постають також з наявних у справі копій ордеру, довідки про склад сім'ї, актів про непроживання.

Відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів на спростування позову.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають без поважних причин з 2005 року і відлік шести місяців збереження права користування за тимчасово відсутніми відповідачами слід розпочинати з 01 січня 2006 року. Отже, по закінченню шести місячного строку відповідачами втрати права користування спірним житловим приміщенням з 01 липня 2006 року. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування спірним житловим приміщення, необхідно стягнути з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь позивача кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі по 320 грн. з кожного відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на день подання позову) та вартості наданого оголошення в газеті у розмірі по 630 грн. з кожного.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 63, 64, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265, 273, 281, 282, 283, 284, 289, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти у повернення сплачених: судового збору у розмірі по 320 грн. з кожного та вартості наданого оголошення в газеті у розмірі по 630 грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області безпосередньо або через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: