З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.01.2018 місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - Світлик О.М.,
при секретарі судового засідання - Гайданці Г.В.,
з участю представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в інтересах дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в інтересах дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
У позовній заяві позивач посилається на те, що виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, розглянувши матеріали служби у справах дітей, щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, відмічає наступне, що 20.09.2017 року реагуючи на звернення ЗОБФ «Благо» спеціалістом служби у справах дітей спільно з фахівцями Ужгородського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді було проведено обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_5. Було з'ясовано, що протягом тривалого часу вихованням малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, займається співмешканець матері дітей ОСОБА_3. Мати дітей зникла у невідомому напрямку. При повторному обстеженні умов проживання вищезгаданої сім'ї 26.09.2017 року маму дітей ОСОБА_5 не було виявлено. 12.10.2017 року рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 11.10.2017 року № 322 малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є інвалідом з дитинства, було тимчасово направлено на повне державне утримання в Обласний будинок дитини м. Свалява, де вона наразі знаходиться. З 31.10.2017 року малолітні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебувають в Обласному дитячому туберкульозному санаторії «Човен» в с. Березники Свалявського району Закарпатської області, де знаходяться по теперішній час. Мати дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6. Відомості про батька дітей вказані згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану. Мати дітей, зі слів сусідів, весь час, коли проживала за адресою: АДРЕСА_6, систематично залишала дітей зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 та зникала у невідомому напрямку.
Зазначає, що 14.11.2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому відбувся розгляд питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, за підсумками чого було прийнято одноголосне рішення про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно вищевказаних малолітніх дітей. Мати дітей на вищевказане засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце його проведення.
За твердженням позивача наведене свідчить про те, що мати дітей систематично злісно ухиляється від належного виконання батьківських обов'язків, здоров'ям, фізичним та духовним розвитком дітей не займається. Внаслідок злісного ухиляння від виконання батьківських обов'язків малолітні опинились в умовах, які були неприйнятними для їх життя та здоров'я.
Позивач вважає, що вищезазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання, лише за умови винної поведінки мами, свідомого нехтування нею своїх материнських обов'язків, а тому на підставі вищенаведеного просить суд:
позбавити батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, відносно дітей - малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4;
стягнути з ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/2 всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, та просить їх задовольнити, просив здійснити розгляд справи заочно.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що представник позивача не заперечував щодо заочного розгляду справи, суд, керуючись ч. 4 ст. 223 , ч. 1 ст. 280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20.07.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 873, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_11 року, свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 25.02.2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 237, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_12 року та свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 06.02.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 137, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_13 року. У свідоцтвах про народження дітей їх батьком значиться ОСОБА_3, а матір'ю - ОСОБА_5 (а.с. 8-10).
З повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, вбачається, що запис про батька дітей проведений відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с. 11-16).
Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22.11.2017 року за № 604/12-34, керуючись ст. 164 Сімейного Кодексу України, ст. 62 Цивільного Кодексу України, враховуючи інтереси малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради дійшов висновку за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, мешканку АДРЕСА_5, відносно малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 5-7).
Вищевказаним висновком органу опіки та піклування, наявними матеріалами справи підтверджується, що виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, розглянувши матеріали служби у справах дітей щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, встановив наступне. 20.09.2017 року реагуючи на звернення ЗОБФ «Благо» спеціалістом служби у справах дітей спільно з фахівцями Ужгородського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді було проведено обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_5. Було з'ясовано, що протягом тривалого часу вихованням малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, займається співмешканець матері дітей ОСОБА_3. Мати дітей зникла в невідомому напрямку. При повторному обстеженні умов проживання вищезгаданої сім'ї 26.09.2017 року маму дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не було виявлено.
12.10.2017 року рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 11.10.2017 року № 322 малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є інвалідом з дитинства, тимчасово направлено на повне державне утримання в Обласний будинок дитини м. Свалява, де вона наразі знаходиться.
З 31.10.2017 року малолітні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебувають в Обласному дитячому туберкульозному санаторії «Човен» в с. Березники Свалявського району Закарпатської області, де знаходяться по теперішній час.
Мати дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, та зі слів сусідів, весь час, коли проживала за вказаною адресою, систематично залишала дітей зі своїм співмешканцем ОСОБА_3 та зникала у невідомому напрямку.
Крім того, 14.11.2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому відбувся розгляд питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, за підсумками чого було прийнято одноголосне рішення про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно вищезгаданих малолітніх. Мати дітей на вищевказане засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце його проведення. Орган опіки та піклування стверджує, все це свідчить про те, що мати дітей систематично злісно ухиляється від належного виконання батьківських обов'язків, здоров'ям, фізичним та духовним розвитком дітей не займається, внаслідок злісного ухиляння від виконання батьківських обов'язків малолітні опинились в умовах, які були неприйнятними для їх життя та здоров'я.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.
Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надала та у судове засідання для розгляду справи по суті не з'явилася, що, на думку суду, свідчить про її байдуже ставлення до її малолітніх дітей.
Матеріалами справи встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню своїх дітей, а тому, для захисту прав та інтересів дітей, суд вважає, що позов слід задовольнити та позбавити відповідача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, щодо її малолітніх дітей - синів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8.
Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України.
Як вбачається з матеріалів справи, малолітні діти - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, потребують матеріального забезпечення, даних про те, що відповідач працює та має постійний (сталий) дохід матеріали справи не містять.
З врахуванням наведених обставин справи, враховуючи вимоги ст. ст. 166, 180, 184 СК України, майновий стан відповідача, яка є особою молодого та працездатного віку, даних про наявність у неї інших утриманців немає, стан здоров'я дітей та їх вік, а також вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж п'ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_5 слід стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей - синів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, у твердій грошовій сумі у розмірі 930,00 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття.
Беручи до уваги, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено прожитковий мінімум для віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року - 1860 грн.
Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів.
При цьому, оскільки позивач пред'явив позов 23.11.2017 року, то в силу ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення (п. п. 3, 19 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у редакції Закону від 08.07.2017 року, чинній на момент звернення до суду з позовом).
Виходячи з наведеного, оскільки на момент звернення до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 1280,00 грн. у дохід держави (640,00 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав + 640,00 грн. за вимогу про стягнення аліментів = 1280,00 грн.).
Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355, 430 ЦПК України, ст. ст. 7, 150, 155, 164-166, 180-184, 191 СК України, суд,
Позов задовольнити повністю.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7, щодо її малолітніх дітей - синів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8.
Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, РНОКПП НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7, аліменти на утримання малолітніх дітей - синів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, у твердій грошовій сумі у розмірі 930 (дев'ятсот тридцять) гривень 00 коп. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 23.11.2017 року і до досягнення ними повноліття.
Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень 00 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Згідно зі ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів » № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Повний текст рішення буде складено 26 січня 2018 року.

Головуюча О.М. Світлик