АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1057/18 Справа № 2-1130/11 Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В.В. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2017 року по справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи - стягувач товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», державний виконавець Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального Управління Юстиції в Дніпропетровській області Малюк Інна Володимирівна, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_2 просить ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву, зазначаючи, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідно до постанови державного виконавця від 28 серпня 2015 року, не позбавляють стягувача права для повторного звернення до виконання виконавчого листа.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2011 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська було видано виконавчий лист №2-п-86/11 на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторінг Україна» заборгованість за кредитними договорами №МL-302/354/2007 від 18 жовтня 2007 року, №МL-302/023/2007 від 02 лютого 2007 року, №СL-302/180/2007 від 07 червня 2007 року розмірі 1.843.667 грн. 15 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1.700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., а всього 1.845.487 грн. 15 коп.

Виконавчий лист у встановлені законом строки був пред'явлений стягувачем до виконання.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28 серпня 2015 року державний виконавець повернув вказаний виконавчий лист на підставі п.9 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на те, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» неможливо звернути стягнення на майно боржника.

Згідно ч.2 ст.368 ЦПК України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом, або зазначити, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Статтею 369 ЦПК України, передбачено, що ухвалою суду можна визнавати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню лише у випадках: якщо його було видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній у зв'язку з його припиненням добровільними виконанням боржником чи іншою особою або з інших передбачених законом причин.

Отже, стаття 369 ЦПК України містить перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме: видача виконавчого листа помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 та наголошує на тому, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є сферою регулювання ст. 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Ураховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалу про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню постановлено з додержанням вимог закону.

Порушень процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.