РІШЕННЯ

іменем України

26 січня 2018 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі Баранюк О.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Володимир-Волинського районного нотаріального округу Велимчаниця Анатолій Іванович, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, -

встановив:

07 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з позовними вимогами про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування рішень про державну реєстрацію об'єктів нерухомості.

Одночасно з пред'явленням даного позову ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення даного позову щляхом накладення арешту на належне ОСОБА_4 на праві власності нерухоме майно, яке є предметом за оспорюваними ним договорами. 22 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 повторно подав заяву про забезпечення його позову.

23 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 подав до суду уточнену редакцію позовної заяви, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Володимир-Волинського районного нотаріального округу Велимчаниця А.І., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування рішень про державну реєстрацію об'єктів нерухомості.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 23 жовтня 2015 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 23 жовтня 2015 року було задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення даного позову та накладено арешт на нерухоме майно, яке є предметом позову за оспорюваними ним договорами, та яке належить на праві власності співвідповідачу ОСОБА_4

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 покликається на ту обставину, що 25 вересня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_4, було укладено чотири договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею А.І. та зареєстровані в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №№1805, 1807, 1809 та 1811. Предметом договорів купівлі-продажу виступило таке нерухоме майно: нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2363,6 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 адміністративне приміщення /А-2/ загальною площею 165,7 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2; нежитлове приміщення торгового центру /3-1/ загальною площею 184,0 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2; земельна ділянка загальною площею 0,5647 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для обслуговування об'єктів комерційного призначення (торгового комплексу).

Від імені позивача договори купівлі-продажу укладав відповідач ОСОБА_5, який є чоловіком відповідача ОСОБА_4 (покупця).

З формальної сторони ОСОБА_5 діяв як його представник на підставі довіреності, посвідченої 25 лютого 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І.

Зазначає, що між ним та відповідачем ОСОБА_5 25 лютого 2014 року було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 як позичальник надав йому позику в сумі 150 000,00 доларів США під проценти, а він зобов'язався повертати її частинами в розмірі 5 000,00 доларів США щомісячно до 25.05.2020р.; в цілому ж повинен був повернути йому 375 000,00 доларів США суми позики та процентів за користування нею.

Саме укладенням такого договору позики і було зумовлено видання позивачем довіреності на ім'я ОСОБА_5, згідно якої він мав право розпоряджатися спірним нерухомим майном. Зазначає, що довіряв ОСОБА_5 та погодився на його категоричну вимогу стосовно видання означеної довіреності на його ім'я. Про те, що видання довіреності і укладення договору позики, є пов'язаними фактами (правочинами), свідчить, зокрема, і та обставина, що відбулися вони в один день.

Що стосується виконання договору позики від 25.02.2014р., то позивачем він виконувався належним чином, позика поверталася згідно графіку.

Стверджує, що не мав ні наміру, ні бажання на укладення спірних договорів купівлі-продажу. У нього було відсутнє будь-яке волевиявлення з цього приводу.

Вважає, що видана ним довіреність від 25.02.2014р. не давала ОСОБА_5 будь-яких законних підстав на укладення таких договорів.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_5 достеменно знав про те, що позивач не має наміру, потреби чи необхідності продавати належні йому об'єкти нерухомого майна. Окрім цього, ОСОБА_5 достеменно знав і про те, що позивач більше йому не довіряє і не хоче, щоб він мав право розпоряджатися від його імені даним майном.

Більше того, ОСОБА_5 було відомо про те, що позивач вчиняє дії, необхідні для скасування (відкликання) виданої ним довіреності від 25.02.2014 р.

Згідно умов договору-розписки від 25.02.2014р. забезпеченням боргових зобов'язань є земельна ділянка та приміщення ТЦ «Євродім», що знаходяться в АДРЕСА_2, які переходять у власність ОСОБА_5 в разі невиконання ОСОБА_1 умов договору (несплата платежів у відповідності до графіка погашення на протязі трьох місяців), зазначених у цій розписці; до розписки додається генеральне доручення, завірене нотаріально на предмет забезпечення боргових зобов'язань.

Отже, згідно довіреності від 25.02.2014р., виданої ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_5, останній мав право розпоряджатися конкретними об'єктами нерухомого майна ТЦ «Євродім».

Однак згідно договору позики від 25.02.2014р. таке право на розпорядження конкретними об'єктами нерухомого майна ТЦ «Євродім», надане на підставі виданої довіреності, могло бути реалізоване ОСОБА_5 тільки у випадку невиконання або порушення ОСОБА_1 умов договору позики.

Оскільки порушення забезпеченого основного зобов'язання як юридичного факту не відбулося, то відповідно у ОСОБА_5 не виникло право на реалізацію прав розпорядження нерухомим майном, які виникли на підставі забезпечення виконання основного зобов'язання.

Договори купівлі-продажу були укладені на вкрай невигідних для позивача умовах, а саме всі об'єкти нерухомого майна були продані по істотно заниженим цінам.

Позивач категорично не згідний не лише із ціною продажу кожного із чотирьох об'єктів нерухомого майна, але й з їх ринковою вартістю, яка є значно вищою.

Вважає, що спірні договори купівлі-продажу були укладені від імені позивача ОСОБА_5 в своїх інтересах.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_5 перебуває в шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, а тому спірні об'єкти нерухомого майна (як майно, яке набуте відповідачкою за час шлюбу з ОСОБА_5.), належать в тому числі і ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, а зазначена в договорах купівлі-продажу умова про те, що відчужувані об'єкти нерухомого майна купуються покупцем за власні особисті кошти взагалі не відповідає дійсності, оскільки відповідач ОСОБА_4 як покупець ніколи не мала особистих грошових коштів у великому розмірі, і ця умова зумисне включена в договір з метою приховати майнову зацікавленість по цьому питанню представника продавця ОСОБА_5

Таким чином, спірні договори купівлі-продажу були укладені його представником ОСОБА_5 у власних інтересах, всупереч його дійсній волі, всупереч його майновим інтересам та в результаті зловмисної домовленості його представника ОСОБА_5 з іншою стороною - покупцем ОСОБА_4, з якою ОСОБА_5 перебуває в офіційних та фактичних шлюбних стосунках.

Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею Анатолієм Івановичем та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №1805 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 16064101 від 25.09.2014р., прийняте приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею Анатолієм Івановичем. Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею Анатолієм Івановичем та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №1807 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 16063931 від 25.09.2014р., прийняте приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею Анатолієм Івановичем. Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею Анатолієм Івановичем та зареєстрований реєстрі вчинення нотаріальних дій за №1809 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 16064220 від 25.09.2014р., прийняте приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею Анатолієм Івановичем. Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею Анатолієм Івановичем та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №1811 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 16064313 від 25.09.2014р., прийняте приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею Анатолієм Івановичем.

За заявою позивача ОСОБА_1 ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2015 року було задоволено його відвід головуючій у справі судді Пікулі Н.В. та справу передано для автоматизованого розподілу іншому судді.

20 листопада 2015 року ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2015 року було задоволено заяву судді Канівця Л.Ф. про самовідвід, а справу передано для автоматизованого розподілу іншому судді.

16 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо зміни технічних параметрів об»єктів нерухомого майна, відчуження якого оспорюється позивачем.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 16 грудня 2015 року було задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення даного позову та заборонено вчиняти дії щодо зміни технічних параметрів об»єктів нерухомого майна, відчуження якого оспорюється позивачем.

За заявою представника відповідача ОСОБА_4 ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 03 лютого 2016 року було зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1, про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, яку ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18 березня 2016 року було скасовано.

За заявою представника відповідача ОСОБА_4 ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 17 травня 2016 року було зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1, про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, яку ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16 червня 2016 року було скасовано.

За заявою позивача ОСОБА_1 ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 09 вересня 2016 року було задоволено відвід головуючому у справі а справу передано до Нововолинського міського суду Волинської області. Дана ухвала суду була скасована ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19 жовтня 2016 року і в задоволенні заяви про відвід головуючому було відмовлено ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 23 січня 2017 року.

Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду від 23 січня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.

За заявою відповідачів по справі ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 14 березня 2017 року заочне рішення суду у справі було скасовано і справу призначено до судового розгляду.

За апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду від 23 жовтня 2015 року про відкриття провадження у справі, ухвалою апеляційного суду Волинської області від 05 грудня 2017 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 26 січня 2018 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду від 23 жовтня 2015 року про відкриття провадження у справі, було повернуто відповідно до ч.3 ст.44 ЦПК України.

У судовому засіданні під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов підтримали та в своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті позовної заяви. Просять позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, для участі у розгляді справи повторно не з»явились, заяви про розгляд справи у їх відсутності суду не надали, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, на чому наполягають позивач та його представники.

Третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаниця А.І. для участі у розгляді справи не з»явився.

Заслухавши пояснення позивача та його представників, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 25 вересня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_4, було укладено чотири договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею А.І. та зареєстровані в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №№1805, 1807, 1809 та 1811. Предметом договорів купівлі-продажу виступило таке нерухоме майно: нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2363,6 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 адміністративне приміщення /А-2/ загальною площею 165,7 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2; нежитлове приміщення торгового центру /3-1/ загальною площею 184,0 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2; земельна ділянка загальною площею 0,5647 га, що знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для обслуговування об'єктів комерційного призначення (торгового комплексу). Як вбачається з копій вказаних договорів, від імені позивача ОСОБА_1 вказані договори купівлі-продажу укладав відповідач ОСОБА_5, який діяв як представник продавця ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої 25 лютого 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. (т.1, а.с. 9-12)

Внаслідок укладення даних договорів, приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею А.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 16064101 від 25.09.2014р., за індексним номером: 16063931 від 25.09.2014р., за індексним номером: 16064220 від 25.09.2014р. та за індексним номером: 16064313 від 25.09.2014р. (т.1, а.с.13-16)

Позивач, як на підставу недійсності вказаних договорів, покликається у позовній заяві та своїх поясненнях в суді на ту обставину, що спірні договори купівлі-продажу були укладені його представником ОСОБА_5 у власних інтересах, всупереч його дійсній волі, всупереч його майновим інтересам та в результаті зловмисної домовленості його представника ОСОБА_5 з іншою стороною - покупцем ОСОБА_4, з якою ОСОБА_5 перебуває в офіційних та фактичних шлюбних стосунках.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Відповідно до ч. З ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 25 лютого 2014 року було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 як позичальник надав йому позику в сумі 150 000,00 доларів США під проценти, а він зобов'язався повертати її частинами в розмірі 5 000,00 доларів США щомісячно до 25.05.2020р.; в цілому ж повинен був повернути йому 375 000,00 доларів США суми позики та процентів за користування нею. Дана обставина стверджується договором-розпискою (т.1, а.с.18).

Як зазначає позивач у своїх доводах, саме укладенням такого договору позики і було зумовлено видання ним довіреності на ім'я ОСОБА_5, згідно якої останній мав право розпоряджатися спірним нерухомим майном. Зазначає, що довіряв ОСОБА_5 та погодився на його категоричну вимогу стосовно видання означеної довіреності на його ім'я. Про те, що видання довіреності і укладення договору позики, є пов'язаними фактами (правочинами), свідчить, зокрема, і та обставина, що відбулися вони в один день.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

З дослідженої судом довіреності, виданої ОСОБА_1 на ім»я ОСОБА_5 та посвідченої 25 лютого 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. (т.1, а.с.17), не вбачається що вона видана як забезпечення виконання ним боргових зобов»язань перед ОСОБА_5 Відсутні такі покликання на довіреність і у договорі-розписці від 25.02.2014 року.

Що стосується доводів позивача про своєчасність виконання договору позики від 25.02.2014р., то доводи позивача спростовуються наданими ним самим доказами, а саме копією рішення апеляційного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розірвання договору позики та стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним. (т.1, а.с.107-110)

Оскільки недійсність довіреності, на підставі якої було вчинено оспорювані договори купівлі-продажу, не встановлено судовим рішенням, інших підстав для визнання її недійсною суд не вбачає.

Доводи позивача, що він не мав ні наміру, ні бажання на укладення спірних договорів купівлі-продажу, що у нього було відсутнє будь-яке волевиявлення з цього приводу, не підтверджені жодними доказами і суперечать змісту довіреності та укладених від його імені договорів.

Позивач, як на підставу недійсності вказаних договорів, покликається у позовній заяві та своїх поясненнях в суді на ту обставину, що спірні договори купівлі-продажу були укладені його представником ОСОБА_5 у власних інтересах, всупереч його дійсній волі, всупереч його майновим інтересам за явно заниженою ціною та в результаті зловмисної домовленості його представника ОСОБА_5 з іншою стороною - покупцем ОСОБА_4, з якою ОСОБА_5 перебуває в офіційних та фактичних шлюбних стосунках.

Як вбачається з доводів позивача про явну заниженість ціни, за якою було вчинено продаж належного йому нерухомого майна, на підтвердження чого він надав суду відповідні висновки спеціаліста (т.1, а.с.117-126).

Разом з тим, зі змісту оспорюваних договорів вбачається, що нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ було продане за 149 000,00 грн. (п. 2.1 Договору №1805), а згідно звіту про оцінку майна №RS04-140923-007 від 23.09.2014р., виданого ТзОВ «АКР-КОНСАЛТ», його ринкова вартість становить 1 361 510.00 грн. (п. 2.2 Договору №1805). Земельна ділянка була продана за ціною 149 000,00 грн. (п. 2.1 Договору №1811), а згідно звіту про оцінку майна №RS04-140923-006 від 23.09.2014р., виданого ТзОВ «АКР-КОНСАЛТ», її ринкова вартість становить 360 626.00 грн. (п. 2.2 Договору №1811). Два інших об'єкти нерухомого майна, які були продані згідно Договору №1807 та Договору №1809, то їх ціна продажу, зазначена в п. 2.1 договорів відповідає їх ринковій вартості, вказаній в п. 2.2 договорів.

Виходячи із змісту даних договорів та вимог ЦК України щодо ціни при укладенні договору купівлі-продажу, суд не знаходить підстав для визнання недійсними даних договорів з цих підстав.

Стосовно покликання позивача на ту обставину, що спірні договори купівлі-продажу були укладені його представником ОСОБА_5 у власних інтересах, в результаті зловмисної домовленості з іншою стороною - покупцем ОСОБА_4, з якою ОСОБА_5 перебуває в офіційних та фактичних шлюбних стосунках, то суд враховує положення умов договорів, зокрема п. 4.6 договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень та п.5.3 договору купівлі-продажу земельної ділянки про те, що відчужувані об'єкти нерухомого майна купуються покупцем за власні особисті кошти, тобто відповідно до вимог Сімейного Кодексу України являються особистою власністю покупця. Про дану обставину також свідчить нотаріально посвідчена заява ОСОБА_5 від 25 вересня 2015 року (т.2, а.с.183).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Доводи позивача про те, що відповідач ОСОБА_4 не мала достатніх коштів на придбання спірного майна, не підтверджені жодними доказами та є його припущеннями і спростовуються доказами, наданими стороною відповідачів, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_4 з 2007 року займається у встановленому законом порядку підприємницькою діяльністю, 11 липня 2014 року їй рідна сестра ОСОБА_9 передала у дар 80 000 доларів США, що стверджується копією нотаріально посвідченого договору (т.2, а.с.184) та довідки нотаріуса (т.2, а.с.185), окрім цього, 05 серпня 2014 року вона отримала в безвідсоткову позику від ОСОБА_10 100 000 доларів США, що стверджується копією письмового договору позики (т.2, а.с.186) та заявою ОСОБА_5 від 05.08.2014 року про те, що вказані кошти є особистою власністю його дружини ОСОБА_4 які вона бере у позику для провадження підприємницької діяльності (т.2, а.с.187). Згідно укладених договір вартість придбаних відповідачем ОСОБА_4 об'єктів становить 515 936 грн., а надані на спростування позовних вимог відповідачами зазначені вище докази підтверджують реальну спроможність ОСОБА_4 придбати спірні об'єкти за даною ціною. Оскільки судом встановлено факт придбання спірного майна співвідповідачем ОСОБА_4 за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, придбані нею відповідно до договорів купівлі-продажу об'єкти нерухомості та земельна ділянка, являються її особистою приватною власністю.

Покликання позивача на рішення апеляційного суду Волинської області від 21 вересня 2015 року не заслуговують на увагу, оскільки дане рішення не має преюдиціального значення при вирішенні даної справи, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, оскільки у справі беруть участь інші особи (т.1, а.с.113-116.

Показання допитаного за його згодою в якості свідка ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_11 про обставини, за яких ОСОБА_1 брав у позику в ОСОБА_5 кошти та писав розписку, а також за яких видав довіреність на його ім'я та щодо подальшого укладення договорів на відчуження спірного майна, не спростовують зібраних у справі письмових доказів, які є належними та допустимими та узгоджуються в їх сукупності.

Інші доводи позивача не мають правового значення для вирішення справи по суті.

За таких обставин справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати суд покладає на позивача.

На підставі викладеного, ст.203,215,232,238,546 ЦК України, ст.57 СК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Володимир-Волинського районного нотаріального округу Велимчаниця Анатолій Іванович, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається на протязі тридцяти днів з дня його проголошення через Володимир-Волинський міський суд Волинської області та набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлено 31 січня 2018 року.

Головуючий:/-/ підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко