Справа № 510/1739/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2018 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельних ділянок після смерті бабусі ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті бабусі та спадкоємцем першої черги після смерті матері, у встановлений законодавством строк звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, спадщину після смерті бабусі прийняв в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України. інші спадкоємці першої черги на спадщину не претендують, відмовляються від неї на його користь. Пізніше, позивач звернувся до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Позивач у підготовче судове засідання не зявився, представник позивача ОСОБА_6 (ордер серії ОД № 103998 від 28.07.2017 р.) направив додаткове обґрунтування позовної заяви та до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідачі у підготовче судове засідання не зявились, направили до суду заяви з проханням розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі, не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5, померла 02.10.2013 р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4, померла 07.05.2008 р. р.; копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, прізвище дружини після укладення шлюбу «Жека»; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1, мати ОСОБА_2, мати ОСОБА_5; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2., мати ОСОБА_9., мати ОСОБА_4; копія свідоцтва про народження ОСОБА_8, мати ОСОБА_2, мати ОСОБА_5; копія державного акту на право власності на земельну ділянку площею 2,15 га (кадастрові номера :01:002:0306; :01:001:0651), серія ОД № 077525, власник ОСОБА_5; копія державного акту на право приватної власності на землю площею 3,97 га серія ОД № 071369, власник ОСОБА_4; довідка про нормативну грошову оцінку земельних ділянок площею 3,97 га та 2,15 га на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, вартість складає 174 518, 72 грн.; копія заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 11.03.2014 р. з повідомленням про вручення Ренійській районній державній нотаріальній конторі 03.04.2014 р.; копія заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини від 11.03.2014 р.4 копія домової книги ; постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.10.2017 р., підстава відсутність оригіналів правовстановлюючих документів.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 07.05.2008 року померла ОСОБА_4 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 3,97 га на підставі державного акту про право приватної власності на землю, серії ОД № 071369.

Під час життя ОСОБА_4 заповідального розпорядження не залишила, у звязку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги за законом є ОСОБА_2, який є відповідачем по справі та на спадщину не претендує. Позивач по справі є спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки проживав зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, що підтверджується протоколом опиту ОСОБА_10 за її згодою відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Спадкоємців другої та третьої черги не має. Спадщину прийняв в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України.

02.10.2013 р. померла ОСОБА_5 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 2,15 га на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, серія ОД № 077525.

Під час життя ОСОБА_4 заповідального розпорядження не залишила, у звязку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є ОСОБА_1, який є позивачем по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є відповідачами по справі.

У встановлений законодавством строк, позивач звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується заявою від 11.03.2014 р., ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в свою чергу, звернулись до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини.

27.10.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що підтверджується постановами про відмову у вчинені нотаріальної дії. Це пояснюється тим, що оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку були втрачені. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Таким чином, позивач прийняв спадщину, що залишилася після смерті матері, шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та після смерті бабусі в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України та вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємці на спадщину не претендують та відмовляються від неї.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Факт спільного проживання спадкодавця та позивача протягом останніх п'яти років підтверджується протоколом опиту ОСОБА_10 за її згодою відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом четвертої черги (ст. 1264 ЦК України) після смерті бабусі та спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину, які відкрилась після смерті бабусі в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України, а спадщину, яка відкрилась після смерті матері, шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці на спадщину не претендують, відмовились від неї.

Таким чином, позивач прийняв спадщину, однак оформити її не може у звязку з обставинами, які не залежать від нього (втрата оригіналів правовстановлюючих документів).

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України та ст. 1269 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст. ст. 328, 1217, 1218, 1222, 1225, 1233, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 3,97 га, яка розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, мас. №№ 5-6, 26 діл. № 9,15, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту, серії ІІ-ОД № 071369.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,15 га, яка розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, мас. №№ 19-20, 26, діл. №№ 31,14, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту, серії ОД № 077525, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0306, :01:001:0651.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін