Справа № 203/671/17
Провадження № 2/0203/96/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2018 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменка С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про визнання недійсними та скасування наказів

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 22 лютого 2017 року звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» про поновлення на роботі. В обґрунтування якого зазначив, що він проходив стажування у відповідача та був направлений до підрозділу АТП. В подальшому позивач був звільнений а потім наказом № 11 від 14 березня 2016 року прийнятий на випробувальний термін один місяць в супереч нормам КЗпП. Вже через три дні наказом № 14-к позивач був звільнений за формулюванням не витримав випробувального строку. Позивач вважає, що його звільнення відбулось з порушенням, випробувальний термін на який позивач був прийнятий не скінчився тому позивач просить поновити його на роботі у відповідача з 29 лютого 2016 року по 14 березня 2016 року, та з 18 березня 2016 року по 22 лютого 2017 року (а.с.1)

В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, яку судом було прийнято, в якій позивач просив суд поновити його на роботі до відповідача з 29 лютого 2016 року по 14 березня 2016 року, та з 18 березня 2016 року, визнати накази № 03-К від 29 лютого 2016 року підрозділ АТП, наказ № 11-К від 14 березня 2016 року і наказ № 14-к від 18 березня 2016 року підрозділ РСУ незаконними, визнати наказ від 14 березня 2016 року № 11-к недійсним таким, що не відповідає вимогам КЗпП, визнати, що термін формулювання звільнення «не выдержал испытательного срока» не відповідає вимогам КЗпП, визнати, що у відповідача не було законних підстав на прийняття позивача на роботу на випробувальний термін, стягнути з відповідача на користь позивача 78 000 грн., зарахувати прогул в відпускний стаж, відшкодувати моральний та матеріальний стан в розмірі 50 000 грн., замінити трудову книжку дублікатом без запису про звільнення, стягнути з відповідача судові витрати (а.с. а.с. 42, 55).

В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити в повному обсязі з мотивів зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні прози задоволення позову заперечував, вказував, що позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду машиніст екскаватору. За час роботи 38 днів позивач перебував на лікарняному в період з 13.01.2016 року по 25 січня 2016 року та в період з 26 січня 2016 року по 19 лютого 2016 року. 26 лютого 2016 року позивач звернувся до адміністрації відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням. У березні 2016 року позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про поновлення його на роботі. Рішенням від 20 липня 2016 року позивачу було відмовлено в задоволенні позову. Наказом № 11-к від 11 березня 2016 року позивач був прийнятий на стажування машиністом погрузчика до структурного підрозділу відповідача. За час стажування позивач проявив себе як недобросовісний працівник тому наказом № 14-к від 18 березня 2016 року його було звільнено. В подальшому в наказ № 14-к були внесені зміни та змінено підставу звільнення «угода сторін», на підставі особистої заяви позивача. В квітні 2016 року позивач подав до суду позов про скасування вказаного наказу та поновлення його на роботі, в задоволенні якого рішенням від 21 червня 2016 року йому було відмовлено. Щодо стягнення коштів відповідач вважає вказані вимоги необґрунтованими, розмір шкоди жодним доказом не підтверджується, щодо стягнення коштів за час вимушеного прогулу, то позивач був звільнений за власним бажанням. За цих обставин відповідач вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими тому просить суд в задоволенні позову відмовити. (а.с. а.с. 16-17, 60-61)

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2017 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР про поновлення на роботі, визнання наказів недійсними, визнання незаконними формулювання звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, заміну трудової книжки в частині вимог про визнання недійсним та скасування наказу № 14-к від 18 березня 2016 року, поновлення на роботі з 18 березня 2016 року, визнання незаконним формулювання звільнення «не выдержал испытательного срока» було закрито, оскільки вказані вимоги вже були предметом розгляду в суді та по яким були винесенні судові рішення. (а.с. 65-67) 21 вересня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2017 року було залишено без змін. (а.с.123-124)

Тобто нерозглянутими залишились вимоги позивача про скасування наказів № 03-к від 29 лютого 2016 року та № 11-к від 14 березня 2016 року.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював у відповідача на посаді машиніст екскаватору 5 розряду, що підтверджується наказом № 40 від 22 жовтня 2015 року про прийняття на роботу (а.с.27)

26 вересня 2016 року ОСОБА_1 подав до відповідача письмову заяву в якій просив звільнити його з 29 лютого 2016 року за власним бажанням. (а.с.33)

29 лютого 2016 року АТП МКП «Дніпропетровський електротранспорт» був виданий наказ № 03-к про припинення трудового договору, яким ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за власним бажанням (а.с.28)

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Враховуючи, що позивача було звільнено за власним бажання, вимоги в частині визнання наказу № 03-к від 29 лютого 2016 року незаконним, необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи вимоги щодо наказу № 11-к від 14 березня 2016 року, суд виходить з такого.

02 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із письмовою заявою в якій просив прийняти його в РСУ на посаду машиніста екскаватора з випробувальним терміном один місяць. (а.с. 139)

14 березня 2016 року був винесений наказ № 11-к про прийняття з 14 березня 2016 року на роботу ОСОБА_1 до РСУ «Дніпропетровський електротранспорт» машиністом погрузчика 5 розряду, зі строком випробування 1 (один) місяць (а.с. 140).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю. Випробування не встановлюється при прийнятті на роботу: осіб, які не досягли вісімнадцяти років; молодих робітників після закінчення професійних навчально-виховних закладів; молодих спеціалістів після закінчення вищих навчальних закладів; осіб, звільнених у запас з військової чи альтернативної (невійськової) служби; інвалідів, направлених на роботу відповідно до рекомендації медико-соціальної експертизи; осіб, обраних на посаду; переможців конкурсного відбору на заміщення вакантної посади; осіб, які пройшли стажування при прийнятті на роботу з відривом від основної роботи; вагітних жінок; одиноких матерів, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; осіб, з якими укладається строковий трудовий договір строком до 12 місяців; осіб на тимчасові та сезонні роботи; внутрішньо переміщених осіб. Випробування не встановлюється також при прийнятті на роботу в іншу місцевість і при переведенні на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, а також в інших випадках, якщо це передбачено законодавством.

Згідно ст. 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, шести місяців. Строк випробування при прийнятті на роботу робітників не може перевищувати одного місяця. До строку випробування не зараховуються дні, коли працівник фактично не працював, незалежно від причини.

Таким чином, враховуючи, що чинним законодавством передбачена можливість укладення трудових договорів з випробувальним терміном, сам позивач погодився з прийняттям його на роботу з випробувальним терміном, вимоги позивача про визнання наказу № 11-к від 14 березня 2016 року задоволенню не підлягають.

Рішенням Дніпровської міської ради № 64/18 від 15 лютого 2017 року назву найменування комунального підприємства було змінено з «Міське комунальне підприємство «Дніпропетровський електротранспорт» на «Комунальне підприємство «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради» (а.с.25)

Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від плати судового збору згідно п.1 ч. 1 ст. 5 закону України «Про судовий збір» та у звязку з повною відмовою в задоволенні позову, витрати зі сплати судового збору відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного і керуючись Конституцією України, ст.ст. 21, 26-27, 38 КЗпП України, ст.ст. 12, 76-78, 141, 212, 213, 215, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про визнання недійсними та скасування наказів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду. Строк подання апеляційної скарги 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 23.01.2018.

Суддя С.В. Єдаменко