АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/391/18 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року колегія суддів Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «Міський комерційний банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за простроченими процентами за кредитним договором №281/840-ФО від 29.11.2007 року в розмірі 3578,17 доларів США, що станом на 09.12.2016 року еквівалентно 92218,35 грн., та вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що між ТОВ «Партнер Банк», правонаступником якого є ПАТ «Міський комерційний банк», та ОСОБА_3 29.11.2007 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому банк надав кредитні кошти в розмірі 66210 доларів США з терміном повернення по 28.11.2013 зі сплатою 13% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 29.11.2007 між ТОВ «Партнер Банк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 укладено договір поруки.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.02.2010 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто 52376,69 доларів кредиту, 4921,96 доларів за процентами у зв'язку із заборгованістю станом на 16.09.2009, що еквівалентно 463607,64грн.

Кошти, що надійшли в погашення кредиту розподілено наступним чином:

- 24881,87 доларів США або 198724,03грн. на погашення процентів;

- 2851,71 доларів США або 22775,75грн. на погашення кредиту.

В порушення умов договору позичальник, використавши всю суму кредиту, не сплачує чергові платежі, встановлені графіком, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком по основному боргу, яка з урахуванням часткового погашення становить 49524,98 доларів США.

Отже, позивач має право вимагати від відповідачів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами у повному обсязі, однак у зв'язку із скрутним фінансовим становищем банку, позивач просить стягнути прострочені проценти за період з 14.11.2014 по 15.04.2015, що становить 3578,17 доларів США, що еквівалентно станом на 09.12.2016 - 92218,35грн.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» заборгованість за простроченими процентами за кредитним договором № 281/840-ФО від 29.11.2007 в розмірі 3578,17 доларів США, що еквівалентно станом на 09.12.2016 - 92218 грн., 35 коп. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» судовий збір в сумі 1383 грн., 28 коп., в рівних частинах з кожного.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не застосовано положення ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Також, судом невірно розтлумачено положення ст. ст. 625 та 1048 ЦК України, прирівнюючи нарахування процентів до відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Таким чином, нарахування процентів за користування кредитними коштами могло бути лише у межах строку дії договору, а строк договору закінчився у 2009 році.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Міський комерційний банк», суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконане, наявність рішення суду про стягнення заборгованості не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності та не позбавляє права кредитора на отримання сум передбачених положеннями ст. 625 ЦК України. Крім того, підстав для застосування строків позовної давності не має.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 29 листопада 2007 року між ТОВ «Партнер Банк», правонаступником якого є ПАТ «Міський комерційний банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, останньому були надані кредитні кошти в розмірі 66210 доларів США з терміном повернення до 28.11.2013 зі сплатою 13% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 29 листопада 2007 року між ТОВ «Партнер Банк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 укладено договір поруки.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2010 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто за вищевказаним кредитним договором: 52376,69 доларів кредиту, 4921,96 доларів за процентами у зв'язку із заборгованістю станом на 16.09.2009, що еквівалентно 463607,64грн.

Кошти, що надійшли в порядку виконанавчого провадження пішли на погашення кредиту, а саме: - 24881,87 доларів США або 198724,03грн. на погашення процентів; - 2851,71 доларів США або 22775,75грн. на погашення кредиту.

Рішенням Славутського міського суду Київської області від 06 лютого 2012 року стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у сумі 425366,77 грн.

Відповідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому вимоги ч. 5 ст. 11 ЦК України про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, що визначає ст. 625 ЦК України.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_6 заборгованості по відсотках.

Щодо доводів апеляційної скарги про не застосування до виниклих правовідносин строків позовної давності у зв'язку із закінченням дії договору у 2009 році, то судова колегія вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у їх застосуванні, оскільки відповідно до вимог ст.264 ЦК України позовна давність переривалася шляхом постановлення рішень про стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення якого ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 75, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: