Справа № 308/1086/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог - Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 (89433, Ужгородський район, с. Ратівці, вул. Ш. Петефі, 51) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_2 (89432, Ужгородський район, с. Сюрте, вул. Церковна, 4), третя особа без самостійних вимог - Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації (88000, м. Ужгород, вул. Загорська, 10) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила наступне: 25 липня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3, був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Сюртівської сільської ради, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 03 та видано свідоцтво про одруження серія 1-ФМ-057015.

За час перебування в шлюбі, подружжя має спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3, прожили у спільному шлюбі 8 років вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль, все вище вказане більше стосується перших років спільного життя, але останні роки вони не можуть як сімя проживати разом виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їхньої дитини. Оскільки, як вважаю позивач, їх спільна дитина є ще маленькою і багато речей не розуміє, але в подальшому це може суттєво вплинути на її психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування її світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь якої сімї.

Позивач та відповідач не одноразово протягом останніх років намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося за останні кілька років, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль, їх відносини переросли в ще більш ворожі.

В результаті їх розмов ОСОБА_1 прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для сторін побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їх спільної дитини, тим більше відповідач особисто вирішав сам розірвати з нею будь-які стосунки, пішов з помешкання де вони спільно проживали та не відвідує їх спільну дитину, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні ОСОБА_4. На підставі вищенаведеного просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Клопотань про відкладення від нього не надходило.

Судове засідання у справі було призначене на 16.07.2018 року на 16 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 26.07.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, 25 липня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3, був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Сюртівської сільської ради, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 03 та видано свідоцтво про одруження серія 1-ФМ-057015.

За час перебування в шлюбі, подружжя має спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3, прожили у спільному шлюбі 8 років вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини, але останні роки вони не можуть як сімя проживати разом, виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їхньої дитини.

Позивач та відповідач неодноразово протягом останніх років намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося за останні кілька років, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль, їх відносини переросли в ще більш ворожі.

В результаті їх розмов ОСОБА_1 прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для сторін побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їх спільної дитини, тим більше відповідач особисто вирішав сам розірвати з нею будь-які стосунки, пішов з помешкання де вони спільно проживали та не відвідує їх спільну дитину, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні ОСОБА_4.

Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому частиною 2 цієї ж статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і

стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до ч.ч. 1 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відомостей щодо працевлаштування ні позивачем ні відповідачем суду не надано.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. № 2246-19 встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2018 рік з 01 липня 2018 року для дитини віком від 6 до 18 років складає - 1 944 грн.

Згідно цього ж закону визначений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року у розмірі 3 723 грн.

Тобто мінімальний розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає 930 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 1861,50 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 2 000,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до досягнення ним повноліття.

З урахуванням викладеного та того факту, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами стан здоров'я та матеріальне становище дитини; та крім того суду не доведено факт працевлаштування чи отримання будь-якого доходу відповідачем, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі у розмірі 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок) щомісячно з дня звернення до суду з відповідним позовом 01.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Враховуючи наведене, та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи, що позивач просить суд залишити проживати дитину разом з нею, а відповідач не надав суду жодних заперечень щодо вказаної позовної вимоги, та в матеріалах справи крім того міститься висновок голови Ужгородської районної державної адміністрації, з якого вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матірю гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4. Тому в цій частині, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу, та залишити проживати ОСОБА_4 разом з матірю.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України за позовну вимогу щодо розірвання шлюбу слід стягнути з відповідача на користь позивача, за позовну вимогу щодо стягнення аліментів судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 89, 141, 263-265, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 24, 55, 109, 112, 180, 181, 182, 184 СК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог - Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Шлюб, укладений 25 липня 2009 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що виконкомом Сюртівської Сільської ражди Ужгородського району Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис № 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 057015 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (89433, Ужгородський район, с. Ратівці, вул. Ш. Петефі, 51, серія та номер паспорта ВР 385319, ідентифікаційний номер суду не відомий), аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1 000,00 гривень щомісячно, починаючи з 01 лютого 2018 року (дати звернення до суду з відповідним позовом) до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду, в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (89433, Ужгородський район, с. Ратівці, вул. Ш. Петефі, 51, серія та номер паспорта ВР 385319, ідентифікаційний номер суду не відомий), витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5