КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 22-1774 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Тиханський О.Б.

Унікальний №372/2425/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області Грабця Ігоря Несторовича в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 серпня 2018 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області Грабця Ігоря Несторовича в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року перший заступник прокурора Київської області Грабець І.Н. звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 серпня 2018 року позовну заяву було визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, перший заступник прокурора Київської області Грабець І.Н. в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації, 14 вересня 2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, просив ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на поданих разом з позовною заявою документах.

Твердження суду першої інстанції щодо відсутності документів на підтвердження підстав звернення до суду в інтересах інших осіб не відповідають дійсності, адже разом з позовною заявою були надані наказ Генерального прокурора України №1523к від 30 жовтня 2014 року про призначення ОСОБА_4 на посаду першого заступника прокурора Київської області та лист адресований Київській обласній державній адміністрації про звернення прокурора з позовом в її інтересах.

Посилання суду на необхідність отримання дозволу від Київської обласної державної адміністрації для представлення її інтересів в суді суперечать положенням ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Неналежне виконання Київською обласною державної адміністрацією своїх повноважень підтверджується відсутністю поданого віндикаційного позову за для остаточного поновлення порушених інтересів держави та витребування у власність держави земель водного фонду після набрання рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року в справі №372/1335/16-ц законної сили.

Вилучення земель водного фонду та передача їх у власність фізичним особам, відбулося з порушенням права власності та інтересів держави в особі Київської обласної державної адміністрації на спірні земельні ділянки.

Наголошував, що всі перелічені обставини виходячи з оціночної суті понять нездійснення та/або неналежне здійснення органом державної влади своїх повноважень, надають прокурору право на самостійне визначення порушених інтересів держави та викладу обґрунтувань щодо необхідності їх захисту. Наведені ним підстави є достатнім обґрунтуванням права на звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 17 серпня 2018 року перший заступник прокурора Київської області Грабець І.Н. звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. (а.с.2-15)

Зі змісту позовної заяви вбачається, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року, було задоволено позов першого заступника прокурора Київської області поданого в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, визнано недійсним рішення Обухівської районної державної адміністрації Київської області №506 від 07 квітня 2008 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради».

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 було задоволено та скасовано рішення в цій частині. В решті рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року залишено без змін.

Під час виконання вказаного рішення на підставі наданої Головним управлінням Держземагентства у Київській області інформації земельна ділянка площею 0,1200 га кадастровий номер НОМЕР_1 була поділена ОСОБА_3 на дві рівні окремі частини з присвоєнням їх окремих кадастрових номерів, після чого продані на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2

12 грудня 2014 року ОСОБА_2 на підставі договорів дарування від 12 грудня 2014 року відчужила ці земельні ділянки ОСОБА_1, яка згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником спірних земельних ділянок.

Відповідно до положень ст.122 Земельного кодексу України єдиним органом наділеним повноваженнями на розпорядження землями водного фонду є Київська обласна державна адміністрація, яка в даному випадку виступає від імені держави та є позивачем.

Внаслідок неналежного виконання Київською обласною державною адміністрацією свого обов'язку по поверненню належних державні земель прокурор звертається до суду з даним позовом.

Визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її особі, яка її подала, суд першої інстанції виходив з того, що посилання прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження є недостатнім для прийняття заяви та як наслідок рішення у справі. Представництво інтересів держави прокурором здійснюється виключно після встановлення правових підстав на таке представництво. Доказів нездійснення або неналежного здійснення Київською обласною державною адміністрацією повноважень віднесених до її компетенції прокурором не надано. Також не надано документів на підтвердження факту повідомлення прокурором відповідного суб'єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені та отримання від такого суб'єкта згоди.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки він не відповідає вимогам процесуального законодавства та наявним в матеріалах справи доказам, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, перший заступник прокурора Київської області Грабець І.Н. посилався на встановлення в судових рішеннях незаконної зміни цільового призначення спірних земельних ділянок та порушення порядку передачі державного майна в користування приватним особам, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, що відповідно до статті 121 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред'явлення цього позову.

Обґрунтував наявність «інтересів держави» непред'явленням Київською обласною державною адміністрацією віндикаційного позову до відповідача та повернення державі її власності, яка незаконно вибула з її власності.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

У ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з ч. 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Наявність чи відсутність підстав у прокурора звертатись до суду з відповідним позов, перевірка обставин на які він посилається, існування виключних випадків подання позову в інтересах держави, неможливість органу місцевого самоврядування самостійно здійснювати представництво своїх інтересів в даній справі, встановити під час вирішення питання про відкриття провадження неможливо, а тому колегія суддів вважає дії суду першої інстанції по визнанню позовної заяви неподаною та поверненню її особі, яка його подала передчасними.

Окрім того, твердження суду першої інстанції по неналежному виконанню прокурором положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ч.1 ст.56 ЦПК України, не відповідають дійсності.

Як вбачається з матеріалів справи, додатками до позовної заяви, зокрема, вказані копія листа прокуратури Київської області (повідомлення позивачу) від 21 червня 2018 року №05/1-1248вих18 на 1 арк. та копія наказу Генерального прокурора України від 30 жовтня 2014 року №1523к про призначення ОСОБА_4 першим заступником прокурора Київської області на 1 арк. (а.с.15)

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 379, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області Грабця Ігоря Несторовича в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 серпня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А.Пікуль