Справа №751/6022/17
Провадження №2/751/114/18
Рішення
Іменем України
03 січня 2018 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Ченцової С. М.

при секретарі Сащенко О. М.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Переверзєва О.О.

представника третьої особи - Борисович О.В., ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду в м. Чернігові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа : 8 навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту про виселення без надання іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и в :

13.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про

виселення відповідача із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Позов обгрунтовано тим, що 19.11.2005 року між позивачем та відповідачкою зареєстровано шлюб, від якого мають двох синів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя не склалось та 31.05.2017 року Новозаводським районним судом міста Чернігова шлюб між сторонами розірвано.

Позивач з відповідачкою та дітьми проживали в службовій квартирі за адресою :

АДРЕСА_2 . Дана квартира надана позивачу, як військовослужбовцю та членам його сім`ї : дружині та двом синам, на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 301 від 17 листопада 2015 року та ордера

№ 3 від 30 листопада 2015 року.

Позивач проходить військову службу у 8 навчальному центрі Державної спеціальної служби транспорту. У зв`язку з розірванням шлюбу та складними стосунками з відповідачкою , позивач немає можливості проживати в одному житлі із нею, хоча одноосібно сплачує комунальні послуги по квартирі. Відповідач не є та не була військовослужбовцем і після розірвання шлюбу перестала бути членом сім`ї позивача, однак продовжує незаконно , без правових підстав займати вищевказане службове житло та добровільно на вимогу позивача не бажає його звільняти .

Позивач зазначає, що в силу вимог п.3.16 наказу Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011 року , оскільки рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили 20.06.2017 року , відповідачка з 20.08.2017 року підлягає виселенню з квартири .

З урахуванням вищевикладеного позивач зазначив, що спільне проживання сторін у квартирі неможливе , будь-які правові підстави для проживання відповідачки у квартирі відсутні, та подальше проживання відповідачки у квартирі наданій позивачу порушує його право на проживання ( користування) квартирою, отже таке право підлягає захисту шляхом виселення відповідачки з квартири .

Заперечення обґрунтовано тим, що позивач не є власником квартири , з якої хоче виселити відповідача. Згідно рішення Чернігівської міської ради № 301 від 17.11.2017 року квартиру надано позивачу на сім`ю з чотирьох чоловік, крім позивача на дружину та двох їхніх синів. Відповідачка є членом сім`ї позивача.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові та наявні у справі докази. Додатково пояснив , що з колишньою дружиною не можливо разом проживати , вона зловживає спиртними напоями, приходить додому вночі, може навіть замахнутись ножем. Він сам виховує дітей , сплачує за комунальні послуги , сплачує позичці аліменти в розмірі 50 % заробітку, які відповідач витрачає на себе. На даний час він дружить із жінкою , яка допомагає йому виховувати дітей та готова стати матір`ю дітям. На запитання відповів , що не звертався до органу опіки та піклування з приводу ситуації, яка сталася із вихованням дітей та витрачанням аліментів не за призначенням, не звертався до суду з приводу звільнення від сплати аліментів та не звертався до правоохоронних органів з питань насильства в сім`ї. Не хотів, щоб сімейні проблеми виносились із сім`ї, вирішив звернутися до суду.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, обов`язковою її явка судом не визнавалась, інтереси відповідача у справі представляє представник за довіреністю ОСОБА_6 та адвокат Рябінін Д.Д.

Представник відповідача ОСОБА_6 позов не визнав, посилаючись на обставини викладені в запереченні адвоката від 09.11.2017 року ( а.с.33-36); письмовому поясненні адвоката від 13.12.2017 року ( а.с. 64) та наявних в матеріалах справи доказах. Додатково пояснив, що позивач не зазначає підставою для задоволення позову ст. 116 ЖК Української РСР, а за

ст. 164 ЖК відповідачка не може бути виселена із квартири. Крім того правові позиції, на які посилається позивач стосуються позивачів військової частини чи міністерства. Наказ Міністерства оборони України, на який посилається позивач не може бути судом застосовано , оскільки позивач є військовослужбовцем центру , який підпорядковується Міністерству інфраструктури України .

Представник третьої особи позов підтримав. Додатково пояснив, що службове приміщення військова частина виділяє найкращим військовослужбовцям, яким являється позивач. Було прийняте рішення виділити квартиру ОСОБА_1 та членам його сім`ї. Дана квартира є власністю військової частини та є службовою. У випадку розірвання контракту , дана квартира повинна бути повернута. За комунальні послуги ОСОБА_1 сплачує із свого грошового забезпечення , згідно договору.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та представників третьої особи, дослідивши докази у справі , суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено 19.11.2005 року, розірвано 31.05.2017 року , від шлюбу подружжя мають спільних синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31.05.2017 року.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту , що підтверджується посвідченням , довідкою центру.

Військова частина НОМЕР_1 , повне дійсне найменування 8 навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту, згідно Положення є структурним підрозділом Державної спеціальної служби транспорту, засновником центру є центральний орган виконавчої влади в галузі транспорту Міністерство інфраструктури України.

Згідно рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 301 від 17.11.2015 року , вирішено затвердити спільні рішення адміністрацій та профспілкових комітетів підприємств , організацій, житлових комісій про виділення житлової площі та видати ордери, а саме: військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на службову двохкімнатну , житловою площею 29,0 кв.м. квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю з чотирьох осіб( він , дружина, два сини ), проживали по АДРЕСА_3 .

На підставі даного рішення 30.11.2015 року ОСОБА_1 видано ордер № 3 на службове жиле приміщення з сім`єю на 4 осіб на право зайняття жилого приміщення жилою площею 29,0 кв.м.. що складається з 2 кімнат в ізольованій квартирі за адресою : АДРЕСА_2 . До складу сім`ї належать ОСОБА_3 дружина, ОСОБА_7 син та ОСОБА_8 син.

Згідно ксерокопій паспортів позивача та відповідача, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно розпорядження міського голови Чернігівської міської ради № 96 від 12.02.2016 року, вулиця Щорса перейменована на вулицю Івана Мазепи.

Право на житло гарантоване людині статтями 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

Правові позиції Європейського Суду з прав людини, пункт 1 статті 8 Конвенції про захист ної прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Виселення з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, регулюється нормою статті 124 ЖК Української РСР, якою передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з частиною першою статті 125 ЖК Української РСР , без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено сім`ї військовослужбовців.

На військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту поширюється дія Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , що передбачено статтею 3 цього Закону.

Згідно з пунктом 3.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України 30.11.2011 № 737, підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

А отже обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в даному випадку батьків.

Згідно ч. 2 ст. 18 цього Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення.

Відповідно до ст. 160 СК України , місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Суду не надано жодного доказу того , що батьки сторони справи визначили місце проживання своїх малолітніх дітей.

За таких обставин , відповідач має право на проживання у службовій квартирі , наданій для проживання для позивача та членів його сім`ї.

Крім того , відповідно до пункту 3.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України 30.11.2011 № 737, виселення здійснюється в судовому порядку за позовом командування військової частини та КЕВ (КЕЧ) району, на обліку в яких перебуває службове жиле приміщення.

На підставі вищевикладеного , позов ОСОБА_1 про виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення не підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат , суд враховує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 900,00 гривень є обґрунтованим , співмірним складності справи та виконаних адвокатом робіт, тому керуючись статтями 137, 141 ЦПК України , дійшов висновку про покладення витрат на професійну правничу допомогу на позивача.

Керуючись статями 137,141, 259, 265, 268,273, 354, 355 ЦПК України,

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа : 8 навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту про виселення без надання іншого житлового приміщення - відмовити .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката , в розмірі 900 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. М. Ченцова