Єдиний унікальний номер 242/4316/17 Номер провадження 22-ц/775/51/2018
Головуючий у 1 інстанції Черков В.Г. Єдиний унікальний номер 242/4316/17
Суддя доповідач Новосьолова Г.Г. Номер провадження 22-ц/775/51/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.

суддів: Хейло Я.В.,, Новосядлої В.М.,

секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року у цивільній справі № 242/4316/17 (головуючий суддя першої інстанції Черков В.Г.) за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2017 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним.

30 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 8 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка погодилась на те, що заява на отримання кредиту разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 30 червня 2017 року утворилася заборгованість у сумі 35 483,68 гривень, яка складається з: 2 330,42 гривень - заборгованості за кредитом, 27 587,37 гривень - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3 400 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів: 500 гривень (фіксована частина) та 1 665,89 гривень (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

18 жовтня 2017 року заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області у задоволені позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подали апеляційну скаргу та просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, мотивуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд не повно зясував обставини у справі, оскільки під час укладання кредитного договору відповідачка ОСОБА_4, користувалась фамілією свого чоловіка «Бабенко», що свідчить відмітка РАКСу на сторінці паспорта, вона змінила прізвище. Суд не надав висновку тому, що ідентифікаційний податковий номер ОСОБА_5 співпадає на документах, які були надані банком, як на обґрунтування своїх вимог, а тому можна зробити висновок, що це одна і та сама особа. Також про зміну свого прізвища ОСОБА_5 повідомила співробітникам Банку в телефонному режимі, саме тому позов було пред'явлено до ОСОБА_5 Також, доказом ідентифікації особи, може служити знімок, який зроблений за допомогою Веб камери та знаходиться в банківській системі «ЕКБ», на якому зафіксовано ОСОБА_2, яка тримає у руках кредитну картку «Універсальна». Відповідач зазначає, що отримання паспортних даних щодо зміни прізвища ускладнюється тим, що дана інформація є обмеженим доступом відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про інформацію».

У судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.101,107).

Крім того, від позивача ПАТ КБ «Приватбанк» надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.111).

Відповідно до акту складеного депутатом Цукуринської селищної ради ОСОБА_6, ОСОБА_7 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, за даною адресою не мешкає з осені 2014 року по теперішній час (а.с.105).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасування та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається наступне.

30 липня 2013 року ОСОБА_7 звернулася з письмовою анкетою-заявою (б/н) до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання їй кредиту в сумі 8 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві відповідачка висловила згоду з тим, що заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.6).

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з подальшою зміною його розміру відповідно до кредитної історії.

Згідно з пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість ОСОБА_7 станом на 30 червня 2017 року складає у сумі 35 483,68 гривень, яка складається з: 2 330,42 гривень - заборгованості за кредитом, 27 587,37 гривень - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3 400 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів: 500 гривень (фіксована частина) та 1 665,89 гривень (процентна складова) (а.с.4-5).

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку підписана ОСОБА_7, копія паспорта на ім`я ОСОБА_7, а позовна заява та розрахунок заборгованості на ім`я ОСОБА_2, отже позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а надані позивачем докази не підтверджують факт укладення з відповідачем кредитного договору, умови надання кредитних коштів.

Але, з такими висновками суду погодитися неможливо з наступних підстав.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Позивач звернувся до апеляційного суду з письмовими клопотаннями про витребування відомостей стосовно відповідачки ОСОБА_7 щодо зміни прізвища: з відділу державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області та Державної міграційної служби України.

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Тому, у судовому засіданні апеляційного суду Донецької області були досліджені письмові докази, які надійшли під час розгляду справи:

- з Селидівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надіслано копію актового запису, яка була досліджена у судовому засіданні апеляційного суду.

Зі змісту акту вбачається, що 08 червня 2002 року (актова запис №31) був укладений шлюб між ОСОБА_8 та прізвище до одруження - ОСОБА_7 після одруження - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, дані паспорта НОМЕР_1 виданий Гірницьким МВМ Селидівського МВ УМВС України в Донецькій області 19 січня 1996 року (а.с.78);

- з Управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Головного управління міграційної служби України в Донецькій області від 26 грудня 2017 року надіслана інформація про те, що згідно наявних обліків бази даних Державної інформаційної системи (ДІС) та Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами (ЄІАС УМП), також за діючими та архівними картотеками була задокументована паспортом гнромадяніна України серії НОМЕР_2 Селидівським МВ 26 лютого 2005 року у зв'язку із зміною прізвища з ОСОБА_2 на підставі попереднього паспорту НОМЕР_1 виданому Гірницьким МВМ Селидівського МВ УМВС України в Донецькій області 19 січня 1996 року (а.с.102);

- з Селидівського міського відділу Головного управління Державноїміграційної служби України в Донецькій області надіслана інформація про те, що громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м.Гірник Донецької області, зверталась з приводу обміну паспорта серії НОМЕР_1 виданий Гірницьким МВМ Селидівського МВ УМВС України в Донецькій області 19 січня 1996 року, у зв'язку зі зміною прізвища на ОСОБА_7 та була документована паспортом громадянина України Гірницьким МВМ Селидівського МВ УМВС України в Донецькій області серії НОМЕР_3 26 лютого 2005 року, що також підтверджується формою 1 (а.с.96-97).

Отже, з письмових доказів вбачається, що ОСОБА_2 після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 на підставі чого отримала паспорт.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, суд першої інстанції при ухваленні рішення неповне з'ясував обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційний суд, приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_7 є однією особою, яка звернулась до позивача у 2013 році для укладення кредитного договору та отримання відповідної суми.

Виходячи з встановленого, рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Приватбанку».

Відповідно до інформації наданої ПАТ КБ «Приватбанку» за кредитним договором б/н від 30 липня 2013 року укладеного між позивачем та ОСОБА_7 були видані наступні кредитні картки (кредитна картка «Універсальна 55 днів пільгового періоду») зі встановленням кредитного ліміту 8 300 гривень, який в подальшому було зменшено: 15 травня 2014 року - до 2 800 гривень , 06 жовтня 2014 року до 2 340 гривень (а.с.113).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідачка ОСОБА_7 тривалий час періодично здійснювала погашення сум за договором, останні оплати проведені: 26 травня 2014 року погашення - відсотків у сумі 88,13 гривень та тіло кредиту у сумі 200 гривень, останній раз відповідачка сплатила 01 липня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за відсотками 118,94 гривень та заборгованість за тілом кредиту у сумі 120 гривень (а.с.4-5).

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом (тілом) підлягають задоволенню, а тому колегія суддів прийшла до висновку про стягнення з відповідачки з ОСОБА_7 на користь позивача станом на 30 червня 2017 року заборгованість за тілом кредиту у сумі 2 330,42 гривень (яка складається з поточної заборгованості за тілом кредиту у сумі 2 226,61 гривень та з простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 103,81 гривень) з вищенаведених підстав.

Щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку суд виходить з такого.

Звернувшись із даним позовом, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просив, посилаючись на невиконання відповідачкою умов кредитного договору, стягнути з неї заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 30 червня 2017 року в сумі 27 587,37 гривень.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії.

З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 30,00 % на рік, далі процентна ставка була змінена, а саме з 01 вересня 2014 року встановлена у розмірі 34,80% та з 01 квітня 2015 року встановлена у розмірі 43,20% (а.с.4-5).

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 1.1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до п.1.1.3.1.9 вказаних Умов банк зобов'язаний не частіше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку (а.с. 12 зв.).

Заява не містить умов про спосіб надання виписки про стан картрахунку (а.с. 6).

З 23 липня 2014 року відповідачка не здійснює операцій по картрахунку, не виконує кредитних зобов'язань.

Таким чином, позивач не надав доказів виконання ним п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг щодо своєчасного сповіщення відповідача у спосіб, передбачений договором, про зміну розміру фіксованої процентної ставки.

Як у судовому засіданні суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції представником позивача не надано доказів того, що відповідачка про збільшення процентної ставки була повідомлена.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Згідно Закону України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» Цивільний кодекс України доповнено ст. 1056-1, у якій встановлено заборону банку змінювати розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку.

Цей Закон набув чинності 10 січня 2009 року, та не має зворотної дії у часі.

Кредитний договір між сторонами укладено 30 липня 2013 року, тобто після набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» та ст. 1056-1 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Отже, позивачем не надано доказів належного повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, а тому збільшення процентної ставки було проведено в односторонньому порядку під час дії заборони на таке підвищення, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами з відповідача необхідно задовольнити частково.

У анкеті - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з Приватбанку - оформлення кредитки «Універсальної» від 30 липня 2013 року обумовлено проценту ставку за користуванням кредитом 2,5 % на місяць, тобто 30 % річних на залишок заборгованості.

У даному випадку банком збільшено процентну ставку в односторонньому порядку з 01 вересня 2014 року під час дії заборони на таке підвищення, тому розмір заборгованості за процентами за період з 01 вересня 2014 року до 30 червня 2017 року становить із розрахунку обумовленої договором ставки 30% річних у сумі 2 008,05 гривень, виходячи з наступного розрахунку:

2 226,61 гривень (поточна заборгованість за тілом кредиту) х 30% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 1034 дня = 1918,60 гривень;

103,81 гривень (прострочена заборгованість за кредитом) х 30% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 1034 дня = 89,45 гривень;

1918,60 гривень + 89,45 гривень = 2008,05 гривень.

Разом із заборгованістю за процентами станом на 31 серпня 2014 року (накопичувальним підсумком) у сумі 241,44 гривень, стягненню підлягає 2 249,49 гривень (2 008,05 гривень + 241,44 гривень = 2 249,49 гривень станом на 30 червня 2017 року).

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором підлягають частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_7 (ОСОБА_7.) на користь позивача необхідно стягнути станом на 30 червня 2017 року суму 2 249,49 гривень.

Крім цього, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно п. 22 розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, яким вказане населений пункт смт. Цукурине (Цукуринська селищна рада) м. Селидове Донецької області.

Відповідно до паспорту ОСОБА_7 зареєстрована у смт. Цукурине (Цукуринська селищна рада) м. Селидове Донецької області.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_7 за невиконання своїх обов'язків зобов'язана сплатити станом на 30 червня 2017 року штрафні санкції, у зв'язку з чим підлягає застосуванню ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Згідно зазначеного Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Апеляційний суд вважає, що нарахування пені та штрафів саме з 14 квітня 2014 року позивачем відповідачу є безпідставним.

Відповідно до пунктів 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежу по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми позову.

Останній платіж відповідачка здійснила 01 липня 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Отже, позивачем безпідставно в порушенні вимог зазначеного закону станом на 30 червня 2017 року нараховані: штрафи у сумі 500 гривень (фіксована частина) та 1665,89 гривень (процентна складова).

Що стосується нарахування пені, слід зазначити, що станом на 14 квітня 2014 року заборгованість за пенею у відповідачки відсутня. Тому слід відмовити у стягненні пені, яка була нарахована після 14 квітня 2014 року у відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором б/н від 30 липня 2013 року станом на 30 червня 2017 року у сумі 4 579 гривень 91копійка, з них: заборгованість за кредитом у сумі 2 330,42 гривень, заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 2 249,49 гривень.

При поданні апеляційної скарги позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1760 гривень. Апеляційну скаргу позивача задоволено частково.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням частки задоволених вимог на користь позивача з відповідача має бути стягнутий судовий збір у сумі 227 грн. 22 коп.

Згідно з п. п. 1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є у тому числі неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_7, про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30 липня 2013 року станом на 30 червня 2017 року у сумі 4 579 (чотири тисячі п'ятсот сімдесят дев'ять) гривень 91 копійка, з них: заборгованість за кредитом у сумі 2 330,42 гривень, заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 2 249,49 гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 судові витрати на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в сумі 227 (двісті двадцять сім) гривень 22 копійки.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Повний текст судового рішення буде виготовлено до 29 січня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду у порядку і строки, визначені статтею 390 ЦПК України.

Головуючий: Г.Г. Новосьолова

Судді: Я.В. Хейло

В.М. Новосядла

Повний текст постанови виготовлений 29 січня 2018 року.

Суддя - доповідач Г.Г.Новосьолова