Справа № 181/450/18
Провадження № 2/181/159/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2018 р. с.м.т. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гончаренка О.О.,

з участю секретаря судового засідання Яківець А.О.,

головного спеціаліста ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представників відповідача - ОСОБА_4; адвоката ОСОБА_5, яка приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська,

представника третьої особи - ОСОБА_29,

розглянувши в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2018 до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_7 з позовом до ОСОБА_3 третя особа: орган опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09 травня 2008 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_3, який в подальшому рішенням суду було розірвано. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. За відсутності коштів та небажання відповідача працювати, ОСОБА_7 змушена була поїхати до м. Києва на заробітки. Відповідач залишився проживати разом з донькою в с.Веселе, Межівського району, Дніпропетровської області та не погоджується на її проживання з ОСОБА_7, створюються перешкоди в побаченні з дитиною. ОСОБА_3 має тимчасові заробітки, інколи працює далекобійником, часто вдома не буває, а дитина виховується незнайомими людьми. Згідно висновку комісії служби у справах дітей та сім'ї Баришівської РДА Київської області, позивач має постійне місце проживання, джерело доходу, з народження доньки займається її вихованням. ОСОБА_7 створені належні умови для приживання, виховання та розвитку дитини. Комісією не встановлено виняткових обставин для розлучення дитини з матір'ю. Позивач має змогу забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини, її виховання, навчання та розвитку.

Просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею за адресою: АДРЕСА_1.

До початку розгляду справи по суті відповідачем ОСОБА_3 було подано відзив на позовну заяву, в якому він посилається на те, що, дійсно, від шлюбу з ОСОБА_7 вони мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу проживає з ним. З 2014 року мати дитини покинула її та поїхала проживати в інше невідоме місце, за чотири роки вихованням доньки не займалась, її життям не цікавилась. Вказує, що ним жодних перешкод у спілкування з донькою не створювалось, та заперечує проти проживання її разом з ОСОБА_7, яка тривалий час не піклувалась про малолітню ОСОБА_8. Дані, що характеризують ОСОБА_7, досить сумнівні, оскільки на час проживання нею на території Іванівської сільської ради було встановлено, що її будинок знаходиться в жахливому стані, вихованням доньки ОСОБА_8 вона не займається, дитина знаходиться разом з батьком. За висновком ради опіки та піклування Іванівської сільської ради ОСОБА_7 періодично вживає спритні напої, з березня 2014 року покинула дітей та поїхала на заробітки, присадибна ділянка заросла бур'яном, будинок пустує. На ОСОБА_7 було відкрите кримінальне провадження та ухвалено вирок, за яким її було визнано винною у скоєні злочинів. На спростування його негативної характеристики, яку зазначила позивач, звертає увагу на те, що це не відповідає дійсності, оскільки він має офіційну роботу та постійний заробіток, крім цього разом з цивільною дружиною ОСОБА_4 виховує доньку ОСОБА_8. 17 травня 2018 року виконкомом Межівської селищної ради складено акт обстеження матеріально-побутових умов його сім'ї, де вказано, що вихованням доньки займається він, ОСОБА_7 участі у цьому не приймає, а у разі його відсутності дитина постійно знаходиться під наглядом співмешканки ОСОБА_4 Проживання дитини разом з ОСОБА_7 в Київській області також неможливе з причини наявності в с.Веселе у неповнолітньої доньки друзів, відвідування нею школи. Він постійно відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником дитини, слідкує за станом її здоров'я, весь вільний час проводить з донькою. На даний момент дитині виповнилось вісім років, вона має бути вислухана судом при вирішенні спору та її думка повинна бути врахована. Відповідач, посилаючись на приписи Декларації та Конвенції про права дитини, практику ЄСПЛ у справі «М.С. проти України», «Зоммерфельд проти Німеччини», норми Сімейного кодексу України, з огляду на те, що мати дитини не проживає разом з нею більше чотирьох років, життям її не цікавиться, просить відмовити ОСОБА_7 у задоволенні позову в повному обсязі.

11 червня 2018 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав відповідача відносно ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову виклав обставини, зазначені у відзиві на первісну позовну заяву, та додав, що ОСОБА_7 ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що за п.2 ч.1 ст.164 СК України має наслідком позбавлення батьківських прав.

Просить суд позбавити ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав щодо її малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за первісним позовом та просив задовольнити їх у повному обсязі, у задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити.

Позивач під час вступного слова пояснила суду, що у 2008 році одружилася з ОСОБА_3, але вже тоді розуміла, що проживати з ним, це суцільний жах, оскільки він працював невідомо де, невідомо з ким. В 2009 році завагітніла, та запитувала, варто народжувати дитину, чи ні, оскільки в неї вже був дорослий син, а в нього було двоє дітей від попередніх шлюбів, росли борги по аліментах. Вона навіть за нього відправляла кошти, щоб на нього не подавали заяви до суду. По ній в той час проводилося розслідування по кримінальній справі, потім суди, боялася народжувати. ОСОБА_3 гуляв по барах, дискотеках, коштів з рейсів не привозив. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_8, до пологового будинку відповідач жодного разу не прийшов, звідти їх не забирав, казав, що його побили, а тому він не міг цього зробити. З народження всі 4 роки ОСОБА_3 взагалі не займався вихованням дитини, ОСОБА_8 називала папою її старшого сина ОСОБА_9, оскільки батько завжди був по командировках. Коштів не вистачало, вона постійно намагалася знайти роботу: в АТБ, в м. Красноармійську, але нічого не виходило. Хотіла подати на аліменти на відповідача, але той погрожував, що спалить її разом з дітьми. Сам влаштовувався до ТОВ «Обрій», але його звідти вигнали за пияцтво, в нас виникали конфлікти, їй казали, що він їй зраджує, їздить до ОСОБА_4

Позивач розуміла, що якось треба годувати, одягати дітей, та почала шукати роботу по оголошенням в Києві, думала швидко заробити гроші та повернутися назад. Позичила гроші на дорогу та поїхала. Коли доїхала, то вже тієї роботи, на яку розраховувала, не було, або була вже не потрібна, або номери телефонів не відповідали. В неї був шок, бо грошей їхати додому не було, дзвонити за допомогою було нікому, чоловік її все одно не підтримав би. Стала шукати роботу, щоб хоча якось вижити б. Влаштувалася на базу по обробці вторинної сировини, надали житло в хостелі, забрали документи, гроші давали лише на дешеве харчування - по 10-20 гривень на день. Звернулася до міліції з цього приводу, але відповіли, що вона діяла добровільно, і з трудових відносин слід звертатися до суду. Почала знову шукати іншу роботу та врешті решт влаштувалася до ТОВ «Автолюкс», де працювала спочатку помічником бухгалтера, потім бухгалтером та отримує пристойну заробітну плату в розмірі 13 000 гривень, ще неофіційно підробляє завідуючою складом на іншій роботі. В смт Баришівка мешкає з 2016 року.

Після від'їзду до Києва, одразу на другий день від ОСОБА_3 були погрози, казав, що дитина не хоче з нею балакати, не відповідав на телефонні дзвінки, тому не могла спілкуватися з дитиною. Коли вона їхала, думала, що діти будуть проживати з його мамою, але дізналася, що ОСОБА_8 спочатку жила у бабусі, а потім вже через два тижні стала жити у жінки за ім'ям ОСОБА_4. Як пояснював ОСОБА_3, це була няня. Син ОСОБА_9 жив у матері його тата. Приїжджала в серпні 2017 року, щоб зустрітися з дитиною. Потім приїжджала восени 2107 року, коли дитина вже навчалася в школі, показала директору свій паспорт, свідоцтво про народження, але її повідомили, що дитина захворіла та її немає, тобто чинили перешкоди в побаченні. Директор сказала звертатися до органу опіки та піклування, щоб там допомогли встановити дні та години побачення з донькою. Позивач подзвонила ОСОБА_4, щоб побачитися з дитиною, але та в грубій формі відмовила. Поїхала до представника органу опіки та піклування ОСОБА_29, але та відповіла, що треба або мирно домовлятися, або через суд. Позивач подзвонила своїй сестрі ОСОБА_11, яка підтримує відносини з ОСОБА_3, якій він сказав, що не буде перешкоджати побаченням з дитиною. Хотіла приїхати перед Новим Роком, але не змогла додзвонитися відповідачу через зміну ним мобільного телефону. Додзвонилася один раз в серпні 2017 рокі, коли той дізнався, що вона знаходиться в смт Межова.

Позивачу було відомо про доньку все, оскільки вона також дізнавалася про неї через сина ОСОБА_9: з'ясувала, що вона живе з ОСОБА_4, що йому не дають з нею бачитися. Його запрошували на День народження ОСОБА_8 у 2015 році, яка плакала і казала, щоб її забрали звідти, а наступного року він не приїжджав, бо не знав, де вони проживають. Незважаючи на ці перешкоди з побаченнями, як від ОСОБА_4, так і від ОСОБА_3, відповідач не хотіла звертатися до поліції, щоб не травмувати психіку дитини. Вважає, що в основному на її доньку негативно впливає співмешканка відповідача ОСОБА_4 та знущається з неї, оскільки той у постійних відрядженнях і їй не зрозуміло, чому він все це допускає. 08 травня 2018 року, коли вона приїхала на День народження ОСОБА_8, та обняла її та поцілувала, але ОСОБА_4 забрала її від неї. Донька навіть не забрала подарунки, коли та була рядом. ОСОБА_8 просила забрати її від ОСОБА_4, в неї аж руки тряслися.

За період з березня 2014 року по липень 2018 року позивач двічі бачилася з дитиною та двічі телефонувала їй, через причини, зазначені вище, але при цьому бажання бачитися було завжди, матеріально допомагала, надсилаючи кошти ОСОБА_13, сину ОСОБА_9, щоб передали ОСОБА_8, але ОСОБА_3 нічого не приймав від них, казав, що нічого не потрібно.

Представник позивача додав, що, позивач через скрутне становище тільки поїхала з дому, а відповідач вже через 3 дні подав заяву про розірвання шлюбу. Твердження відповідача про те, що позивач зловживала алкогольними напоями нічим не підтверджується. ОСОБА_7 у Києві потрапила до трудового рабства, не могла нічого зробити, бо в неї забрали документи та майже не сплачували коштів. Якимось дивом втекла у 2016 році, почала займатися собою, шукати роботу, відновлювати документи. У вересні 2017 року вона відновила паспорт, офіційно працевлаштувалася, зареєструвалася за певною адресою. Відповідач навіть не шукав її, йому було байдуже, та доказів іншому той не надав. Незважаючи на складну життєву ситуацію, позивач знайшла силу та мужність, щоб знайти роботу, яка в неї тепер постійна з пристойною заробітною платою, має постійне місце проживання, де облаштувала дитячу кімнату, має позитивні характеристики, як з місця роботи, так і з місця проживання. Також звернув увагу суду на те, що вона працювала помічником бухгалтера, а зараз - бухгалтером, стала отримувати більшу заробітну плату, тобто прогресує, а для дитини це є позитивним фактором, прикладом та стимулом. Орган опіки та піклування Баришівської РДА Київської області надав висновок про доцільність проживання ОСОБА_8 з ОСОБА_7, бо в неї все забезпечено для дитини, недалека відстань до м. Києва містить в собі більше перспектив для розвитку дитини. Батько - ОСОБА_3 дуже часто знаходиться в командировках, дома проводить мало часу з донькою, а ОСОБА_7 буде проводити з нею час щодня. Відповідач при наданні пояснень пояснював, що доньку перевели з Веселівської до Межівської школи через значні успіхи та необхідність здобутку більшого обсягу знань тощо, сама ж ОСОБА_8 пояснила, що перейшли до іншої школи через образи однолітків, тобто батько навіть не володіє інформацією стосовно своєї доньки.

Вважає, що зустрічний позов про позбавлення батьківських прав не підлягає задоволенню, оскільки його було подано через наявність первісного позову, ОСОБА_7 не байдуже ставиться до своєї дитини, активно намагається приймати участь у її вихованні, але їй в цьому перешкоджає ОСОБА_3 та його співмешканка ОСОБА_4 Також доказом не байдужого ставлення є подання позову до суду вже після того, як відбувалися зустрічі.

Звертав увагу суду, що позивачу постійно чинили перешкоди у спілкуванні. Навіть сам був свідком того, що після першого судового засідання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їхні знайомі не надавали ОСОБА_7 поспілкуватися з ОСОБА_8. Просить не приймати до уваги в якості доказу висновок органу опіки та піклування Межівської РДА щодо доцільності проживання ОСОБА_8 з батьком ОСОБА_3, оскільки такий предмет позову взагалі відсутній. Акцентував увагу суду на принципі 6 Декларації про права дитини, згідно якої дитина не повинна розлучатися зі своєю матір'ю, крім випадків, коли є виняткові обставини, яких в цій справі не встановлено.

Суд одразу зазначає про недопустимість в якості доказів пояснень представника позивача про перешкоджання побаченні з дитиною його довірительці, оскільки такі пояснення можуть отримуватися лише під час допиту його в якості свідка.

Відповідач та його представники у судовому засіданні наполягали на задоволенні саме зустрічного позову. Просили відмовити у задоволенні первісного позову.

Відповідач під час вступного слова пояснив суду, що, дійсно, з 2008 року проживав з ОСОБА_7, у відношенні якої в 2009 році було порушено кримінальну справу, а тому вона ніде не працювала. Аліменти минулим жінкам він сплачував вчасно, ніяких заборгованостей в нього не було, доказів іншому немає. Він працює далекобійником і часто їздив в рейси, і іноді його господарі гроші перераховували одразу ОСОБА_7 для оплати її адвокату по кримінальній справі, хоча доказів цьому і не має. Вона часто зловживала спритними напоями, коли він був у рейсі. Сестра позивача - ОСОБА_11 забирала дитину до себе, а та ходила по селу, шукала, хто б їй налив 100г горілки. Намагалися двічі закодувати, відвозив на лікування, а та поверталася, та знову вживала спиртне. За дитиною він доглядав, в неї пропало молоко. За п'янку його з роботи не виганяли, доказів тому немає. Коли вона вирішила поїхати на заробітки до м. Києва, то 09 березня 2014 року зателефонувала та попросила, щоб він на вокзал привіз ОСОБА_8 попрощатися. Він приїхав та запитав, як же бути з дитиною, адже працює далекобійником, на що та відповіла, що він же хотів, щоб вона її народжувала, отже нехай він нею і займається. 12 березня 2014 року він подав позов про розірвання шлюбу, тому що вона спочатку пиячила, а потім покинула їх з дитиною, поїхала невідомо куди. Йому треба було їхати в рейс, тому дитину він залишив у своїй матері. Коли через два тижні прихав, забрав до себе. Оскільки його мати вже старенька, хворіє та їй було дуже важко за малою дитиною, він вирішив найняти няню для доньки. Вибір зупинився на ОСОБА_4, з якою в лютому 2014 року він познайомився в гостях у спільних знайомих. Знав, що вона працює в школі, та має досвід спілкування з малолітніми дітьми. Інших відносин на той час з нею не підтримував. Наприкінці 2014 року він став проживати разом з ОСОБА_4 Позивач вперше подзвонила в квітні 2014 року, при цьому була явно в нетверезому вигляді - зрозумів це по голосу, просила дати їй побалакати з дитиною. Він відповів, щоб дзвонила твереза. Ще наприкінці березня 2014 року присилала sms-повідомлення, в якому написала, що потрапила в рабство, просила дати телефон ОСОБА_9. Він показував це її сестрі ОСОБА_11 З приводу перешкод у спілкуванні - це неправда, лише казав, щоб попереджала заздалегідь. Позивач навіть не називає ОСОБА_8 донькою, завжди зверталася за іменем. Він навіть подавав в розшук позивача, який тривав два роки, і лише в 2016 році знайшли її в Баришівському районі Київської області. Приводив до її хати депутата, складали акт, щоб бачили, що вона там не мешкає та все знаходиться в жахливому стані. Вона, як мати, неналежним чином виконує свої батьківськи обов'язки. Чомусь її рідна сестра ОСОБА_11 знаходить час для побачення з ОСОБА_8, бачиться з нею і ніхто їй також перешкод в цьому не чинить. Відповідач вимушено не працював з квітня 2014 року по липень 2016 року, бо треба було доглядати за дитиною, потім влаштувався на роботу до міста Дніпро. Він з дитиною зареєстрований в будинку ОСОБА_4, яка на даний час не працює за його проханням, доглядає за донькою. В командировках він буває від двох днів до трьох тижнів, вихідні по 1-2 тижні, офіційний заробіток - 3 500 гривень, але й ще сторонній заробіток з підробітків. Позивач ОСОБА_7 жодного разу не пропонувала перерахувати їй гроші на карту, не передавала ці кошти ні її сестра, ні її син. Про зміну місця проживання особисто позивачу не казав, бо не знав, де вона знаходиться, її контактів не мав, але вона все знала, бо спілкувалася зі своєю сестрою ОСОБА_11, яка була в курсі всіх подій, жодних перешкод у побаченні з дитиною не чинив. Навчальний заклад - з Веселівської на Межівську школу дитина змінила через те, що їй там краще для розвитку. Організовуючи побачення дитини з матір'ю запрошувалася як сестра позивача ОСОБА_11, так і сестра її співмешканки ОСОБА_14, щоб була рівність.

За період з березня 2014 року по липень 2018 року позивач двічі бачилася з дитиною та двічі телефонувала їй, він під час цих зустрічей присутнім не був, оскільки був у відрядженнях. На День народження ОСОБА_8 в 2015 році запрошували серед інших і її брата ОСОБА_9, перешкод в їх побаченнях ніколи не чинилося, але потім він перестав приїжджати.

Також відповідач додав, що від смт Баришівка до найближчого місця роботи ОСОБА_7 70км, тобто їй треба їхати тривалий час, та невідомо, як дитина буде сама ходити до школи, приходити з неї тощо, в нього ж є співмешканка ОСОБА_4, яка в його відсутність здійснює повний догляд за дитиною.

Представник відповідача ОСОБА_4 під час вступного слова пояснила суду, що, вона 23 лютого 2014 року познайомилася з ОСОБА_3 у своїх знайомих вдома, жодних відносин не підтримували. В березні того року він звернувся з проханням доглянути за його донькою, доки він буде в рейсі, пояснив це тим, що її мати поїхали до м. Києва на заробітки, а його матері через похилий вік дуже важко з дитиною. Вона періодично доглядала за дитиною, а потім з листопада 2014 року вони зійшлися та стали проживати разом. До того часу дитина з нею постійно не проживала. ОСОБА_8 була з нею вдома, до дитячого садку не водили, бо дитина не хотіла там спати. Жодних звернень зі сторони ОСОБА_7 не було, з її рідною сестрою ОСОБА_11 завжди нормальні відносини. У серпні 2017 року їй подзвонила позивач та сказала, що їде до смт Межова, бо їй необхідно відновити документи, та виказала своє бажання побачитися з дитиною. Вона повідомила про це ОСОБА_3, він був у відрядженні, сказав, що не заперечує проти цього, але лише в її присутності. ОСОБА_7 приїхала разом з ОСОБА_11 та після зустрічі о 14.00 годині вона поїхала. Восени 2017 року до школи ОСОБА_8 приїжджала ОСОБА_7, але дитина в той час хворіла, заболів живіт, була підозра на апендицит, але позивач там кричала, що заховали кудись та не дають бачитися. ОСОБА_4 з дитиною була в лікарні, про приїзд позивача навіть не знала, дізналася лише ввечері, коли їй зателефонував класний керівник. Через тиждень позивач подзвонила та балакала з ОСОБА_8 по телефону, про що не знає, бо не слухала. З братом ОСОБА_9 бачитися також не перешкоджали, його запрошували на День народження ОСОБА_8 в 2015 році, потім зустрічалися з ним в лікарні на медкомісії, вони спілкувалися, аж доки його не покликали до лікаря.

В неї нема неприязного відношення до позивача, але номер телефону її не зберігає, бо це не є її обов'язком, а бажання такого вона не має. Вона навіть сама телефонувала ОСОБА_7 для того, щоб організувати їй зустріч з донькою, але та більше ніж за 4 роки знайшла час для двох побачень та 2 телефонних дзвінків. Жодних перешкод для зустрічей не чинили ні матері дитини, ні її рідному брату.

07 травня 2018 року ОСОБА_7 сказала, що хоче поздоровити доньку з Днем народження, приїхавши до неї в школу. Вона попросила поздоровити її біля кафе в парку смт Межова, щоб була більш благоприємна обстановка, бо ОСОБА_8 казала, що як мама приїде до школи, то буде кричать, щоб її не віддали, що їй не потрібні її подарунки. ОСОБА_4 казала їй, що так не можна, бо мама ж старається, хай подарує. 08 травня 2018 року о 14.00 годині приїхали в зазначене місце, як раз на цей час було замовлено кафе. ОСОБА_7 попросила купити доньці подарунок, вона дозволила. Також та подарувала торт, який одразу занесли в кафе. На свято були запрошені діти з Веселівської середньої школи, два племінник ОСОБА_4, її брат. Мати не запрошували, бо ОСОБА_8 напередодні повідомила про те, що не хотіла б її бачити на своєму святі. Сама ж позивач таких намірів не виказувала.

Дитина з 2014 року була зареєстрована за її місцем проживанням та наявним нерухомим майном: спочатку з весни 2014 року в смт Межова, а потім з 2016 року в с. Веселе Межівського району. Вперше реєстрація дитини відбулася за проханою ОСОБА_3, оскільки це було потрібно для влаштування дитини, потім вони вже всі жили разом і це було логічно. На даний час вона не працює, бо її попросив про це ОСОБА_3, щоб вона більше часу приділяла дитині. До цього з 2014 року працювала завгоспом у Веселівській школі, де й навчалася ОСОБА_8.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_5 доповнила вступні слова довірителя та іншого представника, звернувши увагу суду на те, що ОСОБА_7 була невідомо де, покинула дитину на 4 роки, не цікавилася її долею, фізичним та духовним розвитком, знала, де знаходиться дитина, бо постійно підтримувала зв'язок зі своєю рідною сестрою ОСОБА_11, якій було відомо про всі переміщення дитини, номери телефонів як ОСОБА_3, так і ОСОБА_4 Вважає, що вона неналежним чином виконувала весь цей час свої батьківські обов'язки і її слід позбавити батьківських прав. Дитина чітко виказала свою думку про небажання бачити рідну мати. Батько піклується належним чином, постійно працює, має стабільний дохід, згідно характеристик ОСОБА_8, та постійно розвивається, що свідчить про те, що ОСОБА_3 належним чином виховує доньку.

Просить відмовити у первісному позові та задовольнити зустрічний позов.

Представник третьої особи від органу опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_29 підтримала надані їх органом висновки та вважає, що за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком, оскільки це буде найбільш відповідати її інтересам, але при цьому не позбавляти батьківських прав матір, оскільки та намагається приймати участь у вихованні дитини, не є байдужою до неї, на сьогоднішній день має стабільний заробіток, постійне місце проживання, позитивні характеристики, а також надавати матері можливість більше бачитися, налагодити зв'язок з донькою.

Під час з'ясування думки дитини - малолітньої ОСОБА_7, що проводилося за відсутності сторін по справі, але в присутності представника третьої особи - органу опіки та піклування, практичного психолога, що відповідає нормам ст.171 СК України, ст.232 ЦПК України, нею було повідомлено про те, що в неї є мама ОСОБА_4, папа ОСОБА_3 та ще мама ОСОБА_7, яка її народила. Коли 18 липня 2018 року в суді вона почула голос останньої, вона попросилася вийти, бо від того їй стало зле та вона не хотіла перебувати з нею разом. Мама ОСОБА_7 раз дзвонила і приїжджала 2 рази, а потім ще на День народження у 2018 році. В той день вона просила купити маму ОСОБА_7 косметичку, а та купила їй одежу. Вона просила купити сарафанчик, та сказала куплю, але не купила. Подарувала їй торт. Про те, що мама ОСОБА_7 приїде на День народження не знала, побачила її вже в паркі, але її ніхто не запрошував разом з ними в кафе, бо вона цього не хотіла, тому що вона пам'ятає з дитинства, як та пила. Стосунки з нею напружені, зустрічей з мамою не хотіла б більше. Їй подобається навчатися в смт Межова та їздити на автобусі до школи з с. Веселе, ходити на гурток танців. Коли в школі малювала малюнок із зображенням сім'ї, вона намалювала маму ОСОБА_4, папу ОСОБА_3 та себе, маму ОСОБА_7 не малювала свідомо, бо не хоче її бачити. Папа та мама ОСОБА_4 завжди кажуть, що хоча тобі й не подобається мама ОСОБА_7, але її слід любити та поважати, також казали, що в суді вона повинна говорити так, як вона бажає: якщо хоче жити з мамою ОСОБА_7, то так і казати, якщо з ними - то так, але чесно. Але в подальшому взагалі не хоче бачити маму ОСОБА_7, бо про неї лише негативні спогади. В День народження вона маму ОСОБА_7 не обнімала та не цілувала, бо пам'ятала, як під час останньої зустрічі та кричала на неї «Чому ти з нею, я твоя мати!».

На питання суду, чи могла б вона все це повторити в присутності ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_4, вона відповіла, що ні, оскільки не хоче перебувати в одній залі з позивачем.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він є рідним сином позивача ОСОБА_7, з відповідачем зараз не спілкується. Перед тим, як мати у 2014 році поїхала до Києва, вони всі проживала разом, потім ОСОБА_8 стала проживати в матері відповідача, а він у своєї бабусі - матері батька. Постійно з ОСОБА_8 зв'язок почав втрачатися, їздив до неї на День народження в 2015 році, а потім відповідач та ОСОБА_4 змінили місце проживання та номери телефонів, і він не знав, як їх знайти. В 2016 році проходив медкомісію, зустрів в лікарні ОСОБА_8, сестра почала обіймати, але ОСОБА_4, яка була разом із нею, вихватила та відвела в сторону. Це побачення тривало 1 хвилину. Вважає, що остання налаштовує ОСОБА_8 проти нього та рідної матері. При цьому не заперечує факт того, що в 2016 році було таке, що ОСОБА_4 запропонувала йому побачитися з сестрою, він гуляв з нею, гостював у них.

Після Дня народження у 2018 році не було надано можливості побути ОСОБА_8 з рідною мамою, вважає, що все це вплив ОСОБА_4 Вказав на те, що його мати ОСОБА_7 знала про місце проживання ОСОБА_8 тільки тоді, коли вона проживала за бабусею - матір'ю ОСОБА_3 Свідком того, що його матері перешкоджали бачитися з дитиною, не був.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що з позивачем ОСОБА_7 дружні стосунки, з відповідачем ОСОБА_3 - нормальні, взаємні претензії відсутні. В 2008 році ОСОБА_7 завагітніла, ОСОБА_3 працював далекобійником, постійно був у відрядженнях. Коли позивач народжувала ОСОБА_8, він жодного разу не з'явився до пологового будинку, не забирав їх звідти. Вже після виписки прийшов додому побитий та п'яний. Знає, що з того часу в їх сім'ї виникали сімейні негаразди. Щоб ОСОБА_7 зловживала спиртними напоями не помічала. В неї пропало молоко, вона брала в неї коров'яче, щоб годувати дитину. Оскільки вона товаришує з ОСОБА_7, часто бувала в неї вдома, бачила виконавчі листи по аліментах, та знає, що та намагалася гасити борги за нього. ОСОБА_3 був не дуже добрим господарем, не хотів займатися господарством, багато байдикував. ОСОБА_7, розуміючи, що хоча вона й в повній мірі виконує свої обов'язки, але їй слід їхати заробляти для родини гроші, забезпечувати дитину.

Вона була присутньою 08 травня 2018 року під час побачення матері з дитиною. ОСОБА_8 підійшла, обняла маму. ОСОБА_7 запитала, що купити. Все, що та показала, було придбано. На питання суду, чому її розповідь не відповідає словам дитини, відповіла, що та вигадує, бо на неї, мабуть, був моральний тиск. Вважає, що його здійснює ОСОБА_4, оскільки вона ставиться зухвало до позивача та розмову з нею веде лише через її рідну сестру ОСОБА_11

Знає точно, що ОСОБА_7 було відомо про місце перебування відповідача та доньки, оскільки та тісно спілкувалася зі своєю рідною сестрою ОСОБА_11, яка про все це знала. Скільки раз зустрічалися позивач із донькою та телефонувала, їй невідомо, але знає, що не могла додзвонитися, тому що відповідач та ОСОБА_4 з нею не спілкувалися.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що малолітня ОСОБА_8 вже чотири роки проживає зі своїм батьком і тільки він нею займався, де знаходилася її мати не знає. ОСОБА_7 знає дуже давно, приблизно 6-7 років. Коли вона проживала в с. Іванівка, до свого від'їзду вона дуже сильно зловживала спиртними напоями, про неї «ходила дурна слава», дуже багато поганого про неї говорили, сам неодноразово бачив її п'яною.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона є сестрою представника відповідача ОСОБА_4, перебуває з нею в добрих відносинах, з ОСОБА_7 майже не знайома. Розповіла, що була двічі присутньої під час зустрічей позивача з ОСОБА_8 Вперше - в серпні 2017 року, після того, як ОСОБА_7 попросила про це ОСОБА_3 Він погодився, жодних перешкод цьому не було. ОСОБА_18 на цю зустріч пішла за проханою ОСОБА_3 Позивач хотіла купити подарунок, вела ОСОБА_8 за руку, пішли в смт Межова до магазину «Свято», щоб купити ляльку. Коли дитина звернулася до ОСОБА_4 за порадою, яку саме іграшку купити, ОСОБА_7 смикнула її за руку та крикнула: «Я твоя мати, чому ти в неї питаєш?!». Після цього ОСОБА_8 стала напруженою, хоча їй все ж таки купили ляльку. Вона йшла та тримала за руки і ОСОБА_7, і ОСОБА_4 Потім пішли до кафе, вона не заходила туди з ними. Зустріч тривала приблизно дві години, о 14.00 годині провели ОСОБА_7 на вокзалі. Після того, як та поїхала, ОСОБА_8 їй сказала, що не хоче, щоб мама ОСОБА_7 знову до неї приїжджала, бо вона її боїться. Друга зустріч, яка тривала приблизно 1 годину, відбулася 08 травня 2018 року на День народження ОСОБА_8, вона з ними була лише в парку, далі нікуди не ходила, чекала в кафе, де відзначалося в подальшому це свято. Знову ж таки, жодних перешкод для побачення не відбувалося. ОСОБА_7 обняла, поцілувала ОСОБА_8, поздоровила з Днем народження, запропонувала піти обрати будь-який подарунок. В свою чергу ОСОБА_8 не обнімала її та не цілувала. Як відбувалися події далі, їй невідомо.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом, окрім показів свідків, також досліджені такі докази:

Згідно заочного рішення Межівського районного суду №181/247/14-ц від 08 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 розірвано, з цим позовом відповідач звернувся 12 березня 2014 року, через дні пілся від'їзду позивача до м. Києва. Рішення набрало законної сили 05 травня 2014 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 14 травня 2010 року, ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої записано ОСОБА_3, а матір'ю - ОСОБА_7

Довідкою про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області №236 від 11 жовтня 2017 року та актом обстеження фактичного проживання осіб, складеним депутатом Баришівської селищної ради ОСОБА_19 від 18 січня 2018 року підтверджується, що ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно вироку Межівського районного суду Дніпропетровської області №1-17/11 від 23 січня 2013 року, який набрав законної сили 08 лютого 2013 року, ОСОБА_7 визнано винною та призначено по ч.2 ст.191 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на три роки; за ч.1 ст.366 КК України - обмеження волі на строк один рік з позбавленням права обіймати посади, пов'язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на два роки; за вимогами ч.1, 2 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на три роки; на підставі п. «в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання звільнено.

Згідно висновку ради опіки і піклування Іванівської сільської ради від 26 травня 2014 року, на території ради проживала сім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_3, на вихованні яких знаходились діти: ОСОБА_9, 1998 року народження, та донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7 періодично вживає спиртні напої, вихованням дітей належним чином не займалась, з березня 2014 року покинула дітей та поїхала на заробітки, присадибна ділянка заросла бур'янами. Будинок пустує. Вважають, що донька ОСОБА_8 повинна проживати з батьком.

Згідно характеристики, наданої депутатом Баришівської селищної ради ОСОБА_19 від 18 січня 2018 року, ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується з позитивного боку, у побуті ввічлива, працелюбна, із сусідами підтримує добрі взаємини, негативно ставиться до алкогольних напоїв та наркотичних речовин, розбіжностей з представниками влади не має, за місцем проживання до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась.

Актами обстеження житлово-побутових умов, складеними головними спеціалістами служби у справах дітей та сім'ї Баришівської РДА 27 листопада 2017 року та депутатом Баришівської селищної ради ОСОБА_19 від 31 жовтня 2017 року підтверджується, що власником житла по АДРЕСА_1 являється ОСОБА_20, який там не зареєстрований, за вказаною адресою проживає та зареєстрована ОСОБА_7 Житло відповідає санітарним нормам, в якому є всі необхідні меблі, дитячий куточок з ліжком, вбиральня та душова. З метою покращення умов проживання проходить косметичний ремонт.

Довідками «ААЗ Трейдинг Ко» №0099/181 від 18 січня та 08 червня 2018 року підтверджується, що ОСОБА_7 працює молодшим бухгалтером з 20 вересня 2017 року (наказ №098/4 від 20 вересня 2017 року). Заробітна плата складала 8 200 гривень, станом на 08 червня 2018 року - 13 000 гривень. Характеристиками вказаного підприємства від 18 січня та 08 червня 2018 року підтверджується, що ОСОБА_7 зарекомендувала себе справжнім професіоналом, доручення виконує завжди, трудову дисципліну не порушує, легко знаходить спільну мову зі співробітниками, не курить, не зловживає спиртним, готова надати допомогу в скрутній ситуації.

Довідками лікаря психіатра та лікаря нарколога Баришівської центральної районної лікарні від 03 липня 2018 року підтверджується, що ОСОБА_7 на обліку не перебуває.

Висновком служби у справах дітей та сім'ї Баришівської РДА Київської області №067-23/34 від 05 лютого 2018 року підтверджується, що членами комісії не вбачається виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини з матір'ю, а також те, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку доньки. Вважають за можливе проживання малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки про доходи №1 від 22 жовтня 2012 року, ОСОБА_3 працював водієм у фізичної особи-підприємця ОСОБА_21 на підставі трудового договору між працівником та фізичною особою, укладеного 28 травня 2012 року. Заробітна плата в період з 28 травня 2011 року по 30 вересня 2012 року становить 5 700 гривень.

Трудовим договором між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, укладеним 18 листопада 2013 року, підтверджується, що ОСОБА_22 використовує найману працю, пов'язану з наданням послуги ОСОБА_3, як водієм автотранспортних засобів, з вантажних перевезень по Україні та за кордон.

Наказом №1 про прийом на роботу від 07 липня 2016 року, виданим ФОП ОСОБА_23, підтверджується, що ОСОБА_3 прийнято на роботу в якості водія вантажного автотранспорту з 08 липня 2016 року. Згідно довідок цієї ФОП, заробітна плата складає 3 200 гривень. Загальна сума доходу за період з 01 листопада 2017 року по 30 квітня 2018 року становить 21 420 гривень.

Характеристикою, виданою ФОП ОСОБА_23, підтверджується, що ОСОБА_3 зарекомендував себе кваліфікованим водієм, дисциплінованим працівником, користується повагою серед співробітників, постійно підвищує професійний рівень.

Згідно довідки виконкому Межівської селищної ради №392 від 14 травня 2018 року, ОСОБА_3 проживає АДРЕСА_2 разом з співмешканкою ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_6, та донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Характеристиками виконкому Межівської селищної ради №398 та №399 від 17 травня 2018 року підтверджується, що ОСОБА_3 проживає з донькою та співмешканкою на території Веселівського старостинського округу Межівської селищної ради Дніпропетровської області у домоволодінні, яке належить ОСОБА_4, працює водієм у ФОП ОСОБА_23 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у стосунках з односельцями ввічливі, доброзичливі, на засіданнях адмінкомісії не розглядалися, компрометуючими матеріалами Веселівський старостинський округ не володіє.

Згідно довідок КЗ «Межівської центральної районної лікарні» від 30 травня 2018 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебувають.

Актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеним депутатом селищної ради ОСОБА_25 12 травня 2018 року за №397, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 мешкає по АДРЕСА_2 разом з співмешканкою ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_8, яка навчається в Межівській ЗСШ №1 в 2-А класі. Власником будинку є ОСОБА_4, ОСОБА_8 знаходиться на утриманні та вихованні батька, мати дитини - ОСОБА_7 участі у вихованні та утриманні доньки не приймає.

Характеристикою учениці 2 класу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, підтверджується, що вона навчалась в КЗО «Веселівська загальноосвітня школа I-III ступенів» Межівської селищної ради» з 01 вересня 2016 року по 12 квітня 2018 року. Зарекомендувала себе старанною, дисциплінованою, працелюбною ученицею, має високі навчальні досягнення, на заняттях уважна, добросовісно виконувала домашні завдання, багато читала. Учениця мала охайний вигляд, у повній мірі забезпечена шкільним приладдям. Батько підтримував постійний зв'язок, відвідував батьківські збори та шкільні заходи. Більшою мірою вихованням ОСОБА_8 займалась ОСОБА_4, яка приводила та забирала дівчинку зі школи, брала активну участь в класних батьківських зборах, була головою батьківського комітету класу.

Характеристикою учениці 2-А класу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, підтверджується, що вона з 16 квітня 2018 року навчається в КЗО «Межівська загальноосвітня школа I-III ступенів №1» Межівської селищної ради». Учениця швидко пройшла адаптацію, школу відвідує регулярно, зарекомендувала себе відповідальною та наполегливою ученицею, надає перевагу предметам гуманітарного циклу, добре розвинуте логічне мислення. Вміє самостійно працювати на заняттях, темп роботи - швидкий. ОСОБА_8 доброзичлива, комунікабельна, має охайний зовнішній вигляд, у повній мірі забезпечена шкільним приладдям. Батько дитини здійснює постійний контроль за навчанням та вихованням дитини, співпрацює з учителем. Активну участь у вихованні дитини бере ОСОБА_4, яка цікавиться успіхами у навчанні дитини, прислухається до її бажань, підтримує у всіх починаннях. Регулярно відвідує батьківські збори, співпрацює з батьківським комітетом класу.

Похвальним листом директора КЗО «Межівська загальноосвітня школа I-III ступенів №1» Межівської селищної ради» №1 від 25 травня 2018 року підтверджує високі досягнення у навчання ОСОБА_8

З протоколу проективна методика «Моя сім'я», метою якого є з'ясування особливості сімейних взаємин (у сприйнятті дитини) вбачається висновок практичного психолога, що в сім'ї ОСОБА_8 присутня благоприємна сімейна ситуація, відсутня конфліктність, ворожість, але цій родині потрібна допомога, щоб придати впевненості та зняти тривожність і якомога більше зблизити сім'ю. Малолітня ОСОБА_8 сприймає матір'ю ОСОБА_4, малює її, як члена своєї сім'ї. Суд вважає за необхідне придати особливу увагу малюнку малолітньої ОСОБА_8, на якому вона в колі своєї сім'ї зображує «ОСОБА_4 маму, ОСОБА_3 папу та себе» та свідомо не зображує свою рідну мати, не дивлячись на те, що вона достеменно знає про її існування.

Актами умов обстеження проживання, складеними 11 червня 2018 року, підтверджується що ОСОБА_3 мешкає по АДРЕСА_2 разом з співмешканкою ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_8 У будинку маються м'які меблі, санвузол, сучасна побутова техніка, чисто, затишно, зроблено сучасний ремонт. Для ОСОБА_8 облаштована окрема кімната з дитячими меблями, в наявності іграшки, книги, сезонний одяг, повноцінне харчування. Стосунки в сім'ї довірливі, відчувається турбота та піклування за дитиною. Серед традицій родини - святкування в родинному колі Днів народжень, Нового Року. З березня 2014 року, зі слів батька, вихованням та матеріальним забезпеченням займається батько та його співмешканка. Для малолітньої ОСОБА_8 створені умови для навчання, розвитку та відпочинку, члени сім'ї піклуються про неї. Дитина під час бесіди виявила бажання проживати в родині тата ОСОБА_3

Згідно висновку органу опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації від 14 червня 2018 року, з урахуванням думки малолітньої дитини ОСОБА_8, обстановки проживання, навчання та виховання, сприйняття оточення (називає співмешканку батька мамою), вважають за доцільне проживання останньої разом з батьком ОСОБА_3 по АДРЕСА_2.

Згідно висновку в.о. голови районної державної адміністрації на даний час позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно доньки ОСОБА_8 є недоцільним.

Щодо неприйняття певних доказів, наданих сторонами.

Письмові пояснення ОСОБА_3, яке 26 травня 2014 року адресоване завідуючому Межівського РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, та депутата Іванівської сільської ради виборчого округу №9 від 26 травня 2014 року, суд не приймає до уваги через їх недопустимість, оскільки пояснення сторони по справі та показання свідків приймаються судом безпосередньо, в порядку, передбаченому ст.230 ЦПК України, згідно якого суд встановлює їх особи, попереджає про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань, приводить до присяги тощо.

Копія висновку виконавчого комітету Межівської селищної ради №5/1 від 15 червня 2018 року, який затверджений рішенням виконкому №102 від 15 червня 2018 року (копія також надана) суд не приймає до уваги в якості допустимого доказу, оскільки для огляду суду не надано їх оригіналів, нічим не підтверджено їх достовірність.

Оцінюючи досліджені докази, проаналізувавши всі їх окремо та у свої сукупності, суд приходить до переконання в наступному.

Дійсно, як вказували сторони, відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України та ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, на яку посилалися відповідач, її представник та представник третьої особи на стороні відповідача, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Саме до такого правового висновку дійшов й Верховний Суд України у постанові від 14 грудня 2016 року по справі №6-2445цс16.

Проте суд, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка за ст.3 ЦПК України є преюдиційною, повинен відступити від такої правової позиції.

01 липня 2017 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного відповідно до порядку, передбаченого пунктом 2 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У цьому рішенні ЄСПЛ констатував порушення Україною права заявника, гарантованого статтею 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції, у зв'язку з рішеннями національних судів про визначення місця проживання дитини заявника.

У справі «М.С. проти України» заявник скаржився, зокрема, на неналежний розгляд національними судами справи про визначення місця проживання його доньки. Цю скаргу заявника ЄСПЛ визнав за доцільне розглядати саме у контексті статті 8 Конвенції.

Національні суди свої рішення в частині визначення місця проживання дитини разом із матір'ю обґрунтував положеннями Декларації прав дитини ООН 1959 року, Конвенції про права дитини та статті 161 Сімейного кодексу України, зазначивши про відсутність у справі виняткових обставин, які могли б виправдати розлучення дитини зі своєю матір'ю.

У зв'язку з цим заявник у своїй заяві до ЄСПЛ стверджує, що національні суди не здійснили належної оцінки доказів та не дослідили належним чином всіх обставин справи при визначенні місця проживання його доньки. Заявник стверджує, що суди під час вирішення цього питання повинні були керуватись принципом «найкращих інтересів дитини».

Стаття 8 Конвенції гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Здійснюючи оцінку обґрунтованості скарг заявника, ЄСПЛ передусім зазначив, що у цій справі очевидним є те, що рішення суду про визначення місця проживання дитини становило втручання у сімейне життя заявника. Так само у ЄСПЛ не виникло жодних сумнівів у тому, що оскаржуване рішення мало певне підґрунтя в національному праві, зокрема норми статті 161 Сімейного кодексу України, та переслідувало законну мету щодо захисту «прав та свобод інших осіб», а конкретно - дитини. Разом із тим постало питання про те, чи було втручання «необхідним у демократичному суспільстві» у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Визначаючи, чи було втручання «необхідним у демократичному суспільстві», ЄСПЛ передусім розглянув питання про те, чи були мотиви, наведені на виправдання здійсненого у даній справі втручання, доречними і достатніми в контексті пункту 2 статті 8 Конвенції. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції.

Оцінюючи у цій справі дотримання критерію безпеки та захищеності дитини, ЄСПЛ констатував, що твердження заявника про ризик застосування матір'ю фізичного насильства до дитини (які були предметом розслідування правоохоронних органів) були серйозними і заслуговували на більшу увагу з боку судів для визначення того чи піддавалася дитина таким ризикам під час проживання з матір'ю.

Здійснюючи оцінку стабільності середовища проживання дитини, ЄСПЛ звернув увагу на те, що дитина від народження жила не лише зі своїми батьками, а й разом з бабусею і дідусем, які піклувалися про неї. При цьому суд першої інстанції, визначаючи місце проживання дитини разом із матір'ю, не взяв до уваги той факт, що батьки заявника відігравали значну роль у житті дитини, а суд апеляційної інстанції лише зазначив, що батьки є більш важливими в житті дитини, ніж її бабуся й дідусь. Погоджуючись із цією тезою, ЄСПЛ одночасно зауважив, що з урахуванням конкретних обставин справи такого висновку було недостатньо, оскільки лишилося нез'ясованим, наскільки таке поверхневе сприйняття відповідає конкретній ситуації з донькою заявника та чи буде відокремлення дитини від бабусі й дідуся суперечити інтересам дитини. У зв'язку з цим ЄСПЛ нагадав свою позицію, відображену у попередніх рішеннях, зокрема у справі «Мамчур проти України», стосовно того, що тривалість часу, проведеного дитиною з дідусем чи бабусею, може стати важливим чинником при визначенні найкращих інтересів цієї дитини.

Враховуючи зазначене, ЄСПЛ зробив висновок, що здійснений національними судами аналіз перед ухваленням рішення про визначення місця проживання доньки заявника разом із матір'ю, був недостатньо ретельним. Тому, незважаючи на широкі дискреційні повноваження, надані національним органам у сфері встановлення опіки над дітьми, ЄСПЛ визнав, що обґрунтування ухваленого ними рішення не є «належним та достатнім». На підставі цього ЄСПЛ визнав, що у цій справі мало місце порушення статті 8 Конвенції при визначенні місця проживання дитини заявника.

Окрім того, стаття 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року.

На підставі цього, суд не приймає до розгляду категоричний принцип, що був усталений раніше та про який неодноразово вказував представник позивача, про те, що дитина повинна бути завжди з матір'ю, і лише у виключних випадках передаватися батьку, а виходить з рівності прав та обов'язків кожного з них, а також з того, що рішення стосовно місця проживання дитини повинно якнайбільше відповідати інтересам дитини. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Ч.2 - орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

Ч.3 ст.171 - суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Згідно ч.5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Таким чином, аналіз суду з приводу визначення місця проживання дитини, який виконав всі особливі процесуальні вимоги щодо розгляду даної категорії справ, зводиться до наступного:

- позивач ОСОБА_7 має постійне місце роботи, місце проживання, позитивні характеристики, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, однак з 2014 року по серпень 2017 року жодного разу не бачилась дитиною, доказів тому, що вона перебувала в «трудовому рабстві» суду не надала, так само і тому, що цікавилася фізичним чи духовним станом дитини. Висновком ради опіки і піклування Іванівської сільської ради від 26 травня 2014 року та показаннями свідка ОСОБА_15 підтверджено, що на час її від'їзду періодично вживала спиртні напої, вихованням дітей належним чином не займалась, за 4 роки подзвонила доньці лише 2 рази, вказуючи на те, що їй перешкоджали у побаченнях з дитиною, нічим це не довела, встановлено, що вона знала, як знайти контакти з донькою, оскільки постійно підтримувався зв'язок з її рідною сестрою ОСОБА_11 Позивач не заперечували того факту, що ОСОБА_4 сама їй дзвонила для організації зустрічі з дитиною. На сьогоднішній день суд вбачає її небайдужість до дитини, зокрема: намагання відновити зв'язок між донькою та матір'ю, який за фактичними обставинами справи вбачається втраченим, прояви турботи та звернення до суду з відповідним позовом;

- відповідач ОСОБА_3 є постійно працевлаштованим, має стабільну заробітну плату, постійне місце проживання, позитивні характеристики з місць проживання та роботи, постійно працював, що підтверджується трудовими договорами, довідками про отримання заробітної плати і спростовують позицію позивача щодо відсутності в нього доходів, не зловживає алкогольними напоями, в належній та достатній мірі піклується про свою доньку, яка досягла високих показників у навчанні, отримала похвальну грамоту, що є позитивним впливом батька в організації життя;

- висновок органу опіки та піклування виконкому Межівської селищної ради Дніпропетровської області, стосовно доцільності місця проживання дитини, і з урахуванням обставин справи, викладених вище, суд приймає до уваги, як такий, що більш всебічно та об'єктивно враховує інтереси дитини;

- висновки органів опіки та піклування Баришівської РДА Київської області та Межівської РДА Дніпропетровської області є кардинально протилежними стосовно доцільності місця проживання дитини, і з урахуванням обставин справи, викладених вище, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Межівської райдержадміністрації, як такий, що більш всебічно та об'єктивно враховує інтереси дитини;

- під час з'ясування думки дитини було встановлено, що вона бажає проживати з батьком, не хоче більше бачити рідну мати, та її пояснення, які були отримані судом за відсутності сторін у справі, є такими, які цілком узгоджуються з поясненнями відповідача та його представника ОСОБА_4: стосовно прихильності до рідних матері та батька, бажання знаходитися в певному середовищі.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що в даному випадку, оскільки справа повинна вирішуватися у першій черзі для максимального забезпечення прав та інтересів дитини, слід відмовити у визначенні місця проживання дитини разом з матір'ю. Посилання представника позивача на те, що оскільки відсутній предмет спору щодо встановлення місця проживання дитини разом з батьком, а тому не можна приймати до уваги такий висновок органу опіки та піклування Межівської РДА Дніпропетровської області, не заслуговує на увагу, оскільки, згідно акту обстеження житлово-побутових умов, дитина зареєстрована разом з батьком і на сьогодні це є підставою для її проживання за цією адресою.

Стосовно зустрічних позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_7, слід зазначити наступне.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України).

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Положенням статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

П.16 - постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Важливе значення має висновок органу опіки та піклування про доцільність або передчасність застосування такого заходу, який в цій справі вказує саме на його недоцільність.

Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_8, не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов'язків. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачу необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дитини.

Суд вважає, що сам факт звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання ОСОБА_7 змінити ставлення до виховання доньки, піклування про їх фізичний і духовний розвиток, спілкування з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, засвоєнню загальновизнаних норм моралі та більш активної участі матері у її вихованні. Як вже зазначалося, на сьогоднішній день суд вбачає її небайдужість до дитини, зокрема: намагання відновити зв'язок між донькою та матір'ю, який за фактичними обставинами справи вбачається втраченим, прояви турботи та звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивачами, як за первісним, так і за зустрічним позовом не доведено належним чином ті обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, чого було б достатньо для їх задоволення, а тому, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторін є необґрунтованими, не підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, а тому стягненню в цій справі не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.3, 12 Конвенції про права дитини, принципу 6 Декларації про права дитини, практики ЄСПЛ у справах «М.С. проти України», «Мамчур проти України», ст.51 Конституції України, ст.ст.7, 19, 141, 161, 164, 171 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.2, 4, 81, 82, 96, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_7 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2), третя особа: орган опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (юридична адреса: вулиця імені Грушевського, 5, смт Межова, Дніпропетровської області, ) про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2), разом з позивачем за місцем її реєстрації відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 щодо її малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Межівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24 липня 2018 року.

Суддя: О. О. Гончаренко