АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/547/18 Головуючий 1 інст. - Подус Г.С.
Категорія: стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Кружиліної О.А.,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_5 аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісяця довічно.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 1586 грн., якої не вистачає на утримання себе, на вказаних коштів не вистачає на придбання ліків та продуктів харчування.

Зазначав, що він має працездатного сина, який працює на підприємстві «Філіп Морріс», який має можливість надавати йому матеріальну допомогу, але не надає в добровільному порядку.

Відповідач ОСОБА_5 у задоволенні позову не заперечував, про що подав відповідну заяву.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до суду, тобто з 28.07.2017 року, довічно.

Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір на користь держави у сумі 640 грн.

Вказане рішення в порядку вимог ч. 1 ст. 292 ЦК України в редакції 2004 року оскаржено ОСОБА_3, який посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду.

Вказує на те, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_4 має ще другого сина - ОСОБА_6, тому суд повинен був врахувати можливість надавати допомогу і тим сином, до якого позов не заявлено, оскільки обов'язок щодо утримання непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги лежить на всіх повнолітніх дітях.

Зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував , що в суді знаходиться його (ОСОБА_3.) позовна заява про стягнення аліментів після повноліття до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 Крім того, його бабуся, ОСОБА_8 також звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Вважає, що якщо будуть винесені судові рішення, які наберуть законної сили за позовами ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (баби та діда) у розмірі по ? частини всіх видів заробітку кожному, то його (ОСОБА_3.) права будуть порушені, оскільки згідно чинного законодавства з боржника можливо стягнути лише ? частині всіх видів заробітку.

Вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_5, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України матеріали справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання матеріальної допомоги від ОСОБА_5, а останній не заперечує проти її надання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5.

Позивач по справі ОСОБА_4 є пенсіонером за віком, отримує пенсію в розмірі 1586,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Таким чином, право на утримання має той з батьків, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Згідно зі ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред»явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.21 постанови від 15 травня 2006 року № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним.

Статтею 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги;відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.

Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Таким чином, в кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків, та інші обставини і визначає розмір аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 в розумінні ч.3 ст.75 СК України є непрацездатною особою, оскільки є пенсіонером, отримує незначну пенсію, якої недостатньо для забезпечення його життєвих потреб, та потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Таким чином, ОСОБА_4 отримує пенсію в розмірі, що перевищує визначений законодавством України прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Матеріали справи не містять достатнього обсягу належних та допустимих доказів, які б давали підстави для висновку, що розмір пенсії позивача, який встановлений відповідним органом виконавчої вдали держави України, реально забезпечує об'єктивні його потреби.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Визнання позову є безумовною згодою відповідача задовольнити матеріально-правові вимоги позивача.

У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи (п. 24 постанови Пленуму ВС України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 р. N 2).

Як вбачається із заяви ОСОБА_5, яка міститься в матеріалах справи (а.с.12), останній проти задоволення позову не заперечував.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на можливість порушення його прав вищевказаним рішенням в майбутньому не доведені жодними належними та допустимими доказами та не можуть бути прийняті судом, оскільки висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, стягнення з ОСОБА_5 на користь сина ОСОБА_3 відповідних сум на утримання під час навчання повнолітнього сина, не позбавляє сторони звернутися до суду з вимогою про збільшення або зменшення розміру стягнутих аліментів відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 по суті зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції та його висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367,368,п.1ч.1ст. 374,ст.ст.375,381-384,389,3490 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: