Справа №484/4088/17 31.01.2018
Справа № 484/4088/17 Головуючий суду першої інстанції Максютенко О.А.
Провадження № 22ц/ 784/346/18 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 року, постановлену за матеріалами позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними та повернення отриманих коштів,

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання укладених договорів від 18 жовтня 2017 року недійсними та повернення отриманих по ним коштів у розмірі 42 000 грн.

В позові посилався на те, що 18 жовтня 2017 року між ним та Приватним підприємством «Автех» (надалі - ПП «Автех»») і Приватним підприємством «Консал-ДІ» (надалі - ПП «Консал-ДІ»), керівником яких є ОСОБА_4, були укладені договори про надання послуг, за якими ПП «Автех» зобов'язалося за плату вчинити від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики для купівлі автомобіля марки «Рено Логан» за 135 000 грн. Попередню оплату за який внесено у розмірі 42 000 грн.

Отримавши на руки оформлені договори, з'ясувалося, що окрім коштів безпроцентної позики на купівлю автомобіля, він повинен сплатити ПП «Автотех» ще 400 000 грн., про що йому взагалі не повідомлялося.

За таких обставин вказані договори, на думку позивача, не відповідають чинному законодавству України, оскільки порушують його права як споживача і ці договори не спрямовані на реальне придбання автомобіля.

Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду справи по суті.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УШ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пред'явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

Стаття 119 ЦПК України в редакції 2004 року передбачає перелік вимог, яким повинна відповідати позовна заява (заява), а саме: вона повинна містити найменування суду до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви, а також повинні додаватися документи, що підтверджують сплату судового збору.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції» роз'яснено, що якщо заява не відповідає вимогам статей 119,120 ЦПК України або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог ст.121 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат.

Зі змісту ст.ст. 119-121 ЦПК України вбачається, що позовна заява може бути визнана неподаною і повернута, у разі, якщо вона подана без додержання вимог, передбачених ст.119 ЦПК України та не оплачена судовим збором, а позивач на вимогу судді і у встановлений законом строк, не усунув недоліків позовної заяви, або не сплатив необхідних судових витрат.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.119 і 120 ЦПК України, сплатить суму судового збору та або усуне недоліки зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Про повернення позовної заяви суддя постановляє ухвалу.

Аналогічна процесуальна норма міститься й у ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, а потім повертаючи позовну заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України в редакції 2004 року, оскільки позивач не усунув недоліки, зазначені в ухвалі судді про залишення позовної заяви без руху.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов до них з порушенням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 29 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся з вказаним позовом до суду.

11 грудня 2017 року суддя постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху, зазначивши при цьому, що в порушення вимог ст. 119 ЦПК України в редакції 2004 року в позовній заяві не зазначено ціну позову, не додано документ, що підтверджує сплату судового збору, а також в позовній заяві відповідачем зазначена ОСОБА_4, а вимога позивача стосується стягнення грошових коштів з ПП «Консал-ДІ», яке не є стороною у справі.

На виконання цієї ухвали позивач 22 грудня 2017 року надав копії квитанцій про сплату судового збору у розмірі 640 грн.та письмове пояснення, де зазначав, що ціна позову дорівнює його позовним вимогам, які він пред'являє до ПП «Консал-ДІ» і ПП «Автех»» в особі їх керівника ОСОБА_4

Проте, повертаючи 26 грудня 2017 року позовну заяву, суд в ухвалі зазначив, що позивач ціну позову не зазначив, надав тільки копії квитанцій про сплату судового збору, не уточнив вимоги щодо ціни позову, не надав оригіналу квитанцій про сплату судового збору. Крім того, як зазначив суд, позивач не додав до позовної заяви копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів.

Однак, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, є помилковим.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції не визначив суму судового збору з урахуванням вимог майнового і немайнового характеру, яку позивач повинен сплатити, а отримавши на виконання ухвали копії квитанції про сплату судового збору за такі вимоги, не перевірив надходження вказаної суми судового збору на рахунок суду першої інстанції.

Крім того, в своїй заяві ОСОБА_3 пояснив суду, що складає ціну його позову.

Що стосується зазначення в оскаржуваній ухвалі судді про неподання до позовної заяви всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів, то суд першої інстанції про вказаний недолік не зазначив в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а тому посилатися на повернення позовної заяви також з цієї підстави є передчасним.

Таким чином, ОСОБА_3 в своїй позовній заяві сформулював та зазначив підстави виникнення спірних правовідносин, а також обставини, якими обґрунтовує свої вимоги.

Між тим, на вищезазначене та норми чинного законодавства, суд першої інстанції не звернув уваги та прийшов до помилкового висновку, що зазначені недоліки перешкоджають суду вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, а подана позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалів справи до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 367, 379, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 року скасувати, а справу направити у той же суд для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова