СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21125/14-ц

пр. № 2/759/47/18

19 січня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Хайгер Лізінг» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою посадовою особою органу державної влади,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог, просить стягнути за рахунок коштів державного бюджету України 1500604 грн 78 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн 00 коп. моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в провадженні Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві знаходилось виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-136 виданого 15.06.2010 Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з батька позивача ОСОБА_5 боргу в розмірі 1924024 грн 57 коп. В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем складено два акти опису та арешту майна, відповідно до яких накладено арешт на чотири автобуси марки King long bases, два з яких на праві власності належать позивачу. 18.01.2011 на підставі постанови державного виконавця про передачу майна стягувача в рахунок погашення боргу, стягувачу передано чотири автобуси, після чого останній зареєстрував автомобілі на себе та передав до статутного фонду ТОВ ФК «Хайгер Лізінг», де він був одним з засновників. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.02.2012 дії державного виконавця щодо проведення оцінки транспортних засобів визнано незаконними, висновок експертної оцінки майна-таким, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, а постанову про передачу майна стягувача від 18.01.2011 скасовано. На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києві від 31.10.2012 про витребування майна з чужого незаконного володіння, 30.04.2013 та 27.05.2013 позивачу повернуто вилучені транспортні засоби. Незаконними діями державного виконавця щодо відібрання та передачі двох автобусів стягувачу, позивач у період з 18.01.2011 по 30.04.2013 та 27.05.2013 був позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. У зв'язку з незаконною передачею майна, зменшенням ринкової вартості на момент повернення власнику, пошкодженням транспортних засобів, позивачу завдано матеріальної шкоди в сумі 1570059 грн 51 коп. Позивачу також завдано моральної шкоди, яка полягає у незаконному вилученні, позбавленні позивача протягом двох років права користуватися власним майном, використовувати його у підприємницькій діяльності, отримувати дохід, витрачання додаткового часу, сил та коштів на відновлення порушеного права, наявністю моральних переживань, розмір моральної шкоди оцінює у сумі 10000 грн 00 коп.

У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити.

Представник відповідача Державної казначейської служби у м. Києві в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. У минулому судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, надавши заперечення у письмовому вигляді, в яких зазначив, що відшкодування коштів позивачу повинно відбуватись за рахунок коштів заподіювача шкоди, а саме, Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, між позивачем та казначейством України жодні правовідносини не виникали, відповідач не є особою, за рахунок якої підлягає відшкодування шкода.

Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві у попередньому судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, надавши заперечення у письмовому вигляді про те, що в провадженні відділу перебувало виконавче провадження з виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва про витребування майна з чужого незаконного володіння, 30.04.2013 автомобілі передано позивачу, виконавче провадження закінчено, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди позивачу.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про слухання справи у його відсутності не надходило (а.с. 120, 131, 140, 151, 154, 177, 208, 213, 221, 224, 233 т. 1, 13, 35, 38, 39, 193, 198 т. 2).

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Хайгер Лізінг» у судове засідання свого представника не направили, про слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про слухання справи у їх відсутність не надходило (а.с. 121, 149, 150, 155, 163, 210, 212, 222, 225, 238 т. 1, 10, 12, 40, 41, 199 т. 2).

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач, на підставі біржових договорів (угод) купівлі-продажу транспортного засобу від 16.05.2009, реєстраційний №899709 та №899710, зареєстрованих на Українській товарній біржі, придбав у ОСОБА_5 два пасажирські автобуси марки KING LONG BUSES KL Q6891 GA 5850, 2008 року, номер шасі НОМЕР_4 і автобус KING LONG BUSES KL Q6891 GA 5850, 2008 року НОМЕР_5. Українська товарна біржа листом, адресованому начальнику МРЕВ, підтвердила видачу договору купівлі-продажу вказаних транспортних засобів (а.с.6-8 т.1).

При примусовому виконання виконавчого листа №2-136 виданого 15.06.2010 Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_5 боргу у розмірі 1924024 грн 57 коп. на користь ОСОБА_4, державним виконавцем на підставі постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 18.01.2011, акту передачі нереалізованого майна стягувачу від 18.01.2011, акту державного виконавця (щодо прийому-передачі транспортних засобів) від 19.01.2011, стягувачу передано майно, а саме, транспортні засоби (чотири автобуси) KING LONG BUSES KL Q6891 GA 5850, 2008 року випуску, в тому числі два пасажирські автобуси марки KING LONG BUSES KL Q6891 GA 5850, 2008 року, номер шасі НОМЕР_4 і автобус KING LONG BUSES KL Q6891 GA 5850, 2008 року НОМЕР_5, за вартістю згідно висновку з експертної оцінки майна від 08.11.2010 на загальну суму 1093940 грн 00 коп. (а.с. 9-12 т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.02.2012 дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві щодо проведення оцінки транспортних засобів згідно висновку з експертної оцінки майна-транспортних ТОВ «Українська експертна група» визнано незаконними, а вказаний висновок таким, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, зобов'язано державного виконавця провести повторну оцінку, постанову від 18.01.2011 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу скасовано (а.с. 13-14 т. 1). Отже, судовим рішенням встановлено неправомірність та незаконність дій державного виконавця.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2012 витребувано від ТОВ Фінансова компанія «Хайгер Лізинг» пасажирські автобуси KING LONG BUSES KL Q6891 GA 5850, 2008 року, номер шасі НОМЕР_4 і автобус KING LONG BUSES KL Q6891 GA 5850, 2008 року, номер шасі НОМЕР_5, зобов'язано дані транспортні засоби повернути ОСОБА_1 Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником зазначених пасажирських автобусів. ОСОБА_4 спірні пасажирські автобуси передано ТОВ Фінансова компанія «Хайгер Лізинг», як учасника товариства, до статутного капіталу юридичної особи. (а.с. 15-17 т. 1).

З метою виконання вищевказаного рішення суду, державним виконавцем 03.04.2013 відкрито виконавче провадження серії ВП №373559. 30.04.2013 на підставі акту державного виконавця, транспортний засіб KING LONG BUSES KL Q6891 GA 5850, 2008 року, номер шасі НОМЕР_4 д.н.з. НОМЕР_1 передано представнику позивача. 28.03.2014 представник позивача звернувся до ВДВС із заявою, повідомив, що інший автобус також повернуто ОСОБА_1, а тому виконавче провадження підлягає закриттю. 22.04.2014 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/2604/3142/12 виданого 15.03.2013 Дніпровського районного суду м. Києва про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов'язання вчинити дії, у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення (а.с. 70-76 т. 1).

Відповідно до звіту Приватного підприємства «Автоексперт» від 17.12.2010, ринкова вартість автобуса пасажирського KING LONG BUSES KL Q6891 GA 5850, 2008 року д.н.з. НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_4 та автобуса пасажирського KING LONG BUSES KL Q6891 GA 5850, 2008 року д.н.з. НОМЕР_3, номер шасі НОМЕР_5 становить 991000 грн 00 коп. кожен (а.с. -119-136 т.2, 152-169 т.2).

На підставі звіту ТОВ «Будфінанс-Консалтинг» про оцінку майна, ринкова вартість автомобіля Higer KLQ 6891GА д.н.з. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_4, станом на 11.09.2013 складає 256778 грн 22 коп., вартість матеріального збитку складає 18641 грн 78 коп. Ринкова вартість автомобіля Higer KLQ 6891GА д.н.з. НОМЕР_6, номер шасі НОМЕР_5, станом на 14.10.2013 складає 224607 грн 00 коп., вартість матеріального збитку становить 50812 грн 95 коп. (а.с.52-72 т. 2, 84-102 т. 2).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6 судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

До суб'єктів відповідальності за цими нормами належать створені відповідно до Конституції України і актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

В силу положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України убачається, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об'єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Грошовий вираз майнової шкоди називають ще збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміють доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Аналіз наведених положень Закону дає підстави для висновку, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі настання певних обставин.

Крім того, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Серед іншого позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача. Такими доказами, зокрема, можуть бути факти укладення позивачем попередніх договорів з третіми особами, сплата авансу, взяття на себе інших зобов'язань з метою отримання прибутку в майбутньому, тощо.

Судом встановлено, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди базуються на заподіянні йому упущеної вигоди, амортизаційному зносі автобусів через їх використання, зменшення їх ринкової вартості, в період знаходження майна у іншої особи, розмір завданої позивачу шкоди оцінює у сумі 1500604 грн 78 коп.

Проте, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що наведені позивачем обставини порушеного права, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки позивачем не доведено спричинення шкоди діями державного виконавця, виходячи з положень ст. 22 ЦК України, не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, позивачем не доведено причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, що є важливим елементом складу цивільного правопорушення про стягнення таких збитків. Розмір збитків (упущеної вигоди), який позивач просить стягнути, не підтверджений відповідними документами, відсутній об'єктивний розрахунок спричинення такого розміру, сума збитків (упущеної вигоди), обґрунтовується умовними припущеннями їх спричиненнями та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний їх розмір доходу, який позивач міг би і повинен був отримати, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимог щодо відшкодування збитків.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги в частині стягнення грошової суми у рахунок відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на незаконне вилучення, позбавлення права протягом двох років користуватися власним майном, використовувати його у підприємницькій діяльності, отримувати дохід, витрачання додаткового часу, сил та коштів на відновлення порушеного права, наявністю моральних переживань. Розмір моральної шкоди оцінює у сумі 10000 грн 00 коп.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 (справа №6-48цс13) при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України від 24.03.1998 «Про державну виконавчу службу».

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

В силу ст. 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди, останній не довів та не надав належні та допустимі докази заподіяння йому такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні і даної частини вимог.

На підставі наведеного суд, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позову, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. З огляду на те, що судом вирішено спір по суті про відмову в задоволенні позову, підстав для застосування строку позовної давності, суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 56 Конституції України, 22, 23, 87, 625, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Хайгер Лізінг» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою посадовою особою органу державної влади відмовити.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 19.01.2018.