Постанова

Іменем України

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 331/8732/15-ц

провадження № 61-1054 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя - доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 вересня 2016 року у складі судді Федченко І. М. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2016 року у складі суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» (далі - ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що з березня 2005 року ОСОБА_2 працював на посаді інженера 2 категорії бригади № 14 з підготовки вихідних даних та погодження проектів. Наказом від 7 березня 2015 року № 45-к/ос його було звільнено з підприємства у зв'язку з скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект»при звільненні не виплатило йому заробітну плату у повному обсязі, позивач просив стягнути компенсацію за час затримки розрахунку за період з 1 вересня 2015 року по 30 листопада 2015 року в розмірі 6616 грн. 96 коп.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на користь ОСОБА_2 компенсацію за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 1 вересня 2015 року по 30 листопада 2015 року (включно) в розмірі 6616 грн 96 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, вимоги якої уточнив в ході розгляду справи, про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що 9 лютого 2016 року, після ухвалення вказаного заочного рішення, ОСОБА_2 стало відомо, що наказом від 26 вересня 2014 року № 64 ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» «Про затвердження штатного розкладу з 1 жовтня 2014 року» був прийнятий штатний розпис працівників ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект». Нарахування заробітної плати мали проводитись згідно вказаного наказу за встановленою для кожного працівника персональною (вказані прізвища та ініціали) посадовою тарифною ставкою у погодинному розмірі відповідно з посадовим коефіцієнтом.

У зв'язку з тим, що на підприємстві заробітна плата не виплачувалась, а також у зв'язку з наказом ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» від 18 лютого 2014 року № 8 «Про простій на державному підприємстві «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» з вини підприємства співробітники не виходили на робочі місця з 19 лютого 2014 року безстроково. Тому, з лютого 2014 року власник або уповноважений ним орган не повідомляли його про загальні суми заробітної плати з розшифровкою за видами виплат та про розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати.

На підставі наведеного ОСОБА_2 просив суд переглянути заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2015 року з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України у редакції, чинній на момент звернення із заявою; стягнути з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 вересня 2015 року по 30 листопада 2015 року в сумі 17274 грн 40 коп.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 вересня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2015 року відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, районний суд виходив з того, що відсутні передбачені статтею 361 ЦПК України підстави для скасування судового рішення за нововиявленими обставинами. Крім того, зазначено, що при ухваленні рішення 25 грудня 2015 року у вищевказаній справі, районний суд визначаючи розмір стягнутої заборгованості, керувався доданою до позовної заяви довідкою про середню заробітну плату, яка була видана позивачу ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект».

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2016 року, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Проте ОСОБА_2 не надав доказів на підтвердження того, що обставини, на які він посилається як на істотні для справи обставини, йому не були та не могли бути відомі.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати вказані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та вирішити питання по суті, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваних ухвалах судів першої та апеляційної інстанцій відсутні результати оцінки доказів, які подавались позивачем на підтвердження його вимог про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. ОСОБА_2 вказував, що суд апеляційної інстанції безпідставно не дослідив подані ним докази на підтвердження його вимог щодо наявності підстав для перерахунку середньої заробітної плати, розмір якої має складати 17274 грн 40 коп.

В січні 2017 року відповідач - ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Відзив мотивував тим, що посилання позивача на нововиявлені обставини не підтверджені належними доказами. Оскільки відповідачем під час судового розгляду було подано документи відділу кадрів ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект», а саме особову картку працівника, засвідчену особистим підписом ОСОБА_2 про ознайомлення, та його особову справу. Вказане підтверджує обізнаність останнього при звільненні з усіма наказами, в тому числі з наказом ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» від 26 вересня 2014 року № 64 «Про затвердження штатного розкладу з 01 жовтня 2014 року» та про штатний розпис працівників підприємства, затверджений виконуючим обов'язки директора ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» та з наказом ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» від 18 лютого 2014 року № 8 «Про простій на державному підприємстві «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект».

26 грудня 2017 року справу передано на розгляд до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові ухвали постановленні з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 361 ЦПК України у редакції, чинній на момент звернення із заявою, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 2-1) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Згідно з роз'ясненнями, викладеним у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 1981 року № 1 «Про практику перегляду судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили» як нововиявлені можуть розглядатися обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час постановлення рішення, ухвали, постанови, але про них не знали і не могли знати заявник і суд (наприклад, виявлення факту, що сторона була недієздатною, угода чи актовий запис недійсні, що є або скасований заповіт на майно, наявність даних про недійсність розірваного судом шлюбу, вказівки Конституційного Суду України про преюдиціальність його рішення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів, пов'язаних із правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акта тощо).

Не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто такі, що виникли чи змінилися після постановлення рішення обставини, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені при виконанні судом вимог статті 15 ЦПК України у редакції, чинній на момент звернення із заявою.

Отже, обставини, на які посилалася: особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях в апеляційній або касаційній скарзі або які могли бути постановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, не є нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Таким чином, суди вірно встановили, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2015 року стягнуто на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі, визначеному згідно з доданою до позовної заяви довідкою ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» про середню заробітну плату.

Враховуючи зазначене, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 у касаційній скарзі, аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних ухвал судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а тому відповідно до вимог частини першої статті 410 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик