Справа № 541/2970/16-ц
Номер провадження 2/541/18/2018
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 січня 2018 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі:

головуючої судді - Андрущенко-Луценко С.В.

при секретарі - Калініченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до Миргородської міської ради Полтавської області, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на житлову прибудову,

в с т а н о в и в :

28.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до Миргородської міської ради про визнання права власності на житлову прибудову.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 01 березня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи притягнуто ОСОБА_3 (а.с.49).

В судовому засіданні позивачка зазначила, що 15 лютого 2007 року вона уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким стала власницею 14/25 частини будинковолодіння АДРЕСА_2 Під час проживання в будинковолодінні вона самовільно добудувала житлову прибудову А1-1, загальною площею 24,4 кв.м., житловою площею 12,7 кв.м., прибудову а4 загальною площею 4 кв.м.. Скориставшись будівельною амністією, яка діяла в 2015 році вона оформила декларацію про готовність об'єкта до експлуатації і узаконила самовільно збудовані раніше побудови. В той же час вона позбавлена можливості належним чином зареєструвати в реєстраційній службі новобудови, оскільки у неї відсутня заява співвласника іншої частини житлового будинку про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об'єкт.

Зважаючи на викладене, просить суд визнати за нею право власності на житлову прибудову А1-1, загальною площею 24,4 кв.м., житловою площею 12,7 кв.м., прибудову а4 загальною площею 4 кв.м., що являються невід'ємною частиною 14/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1

Представник відповідача Миргородської міської ради Синельник Н. А. не висловила заперечень проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_3, будучи повідомленою про день та час судового розгляду справи в порядку міжнародного договору, в судове засідання не з'явилася, своїх заперечень проти задоволення позову до суду не направила.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 2007 року позивачка ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 14/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та в цілому складається з : жилого будинку А-1, житловою площею 53,8 кв.м., загальною площею 95,4 кв.м., погреба «а»., сараю з прибудовою «В», вбиральні «Г», сараю «Е». Право власності зареєстровано належним чином в ДКП «Миргородтехінвентаризація» (а.с.6-8).

Позивачкою було проведено добудову до належної їй частини житлового будинку прибудови А1-1, загальною площею 24,4 кв.м., житловою площею 12,7 кв.м., прибудови а4 загальною площею 4 кв.м. Дані прибудови офіційно були прийняті в експлуатацію, про що свідчить Декларація про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.17-19).

Позивачка являється власницею земельної ділянки площею 0,1000 га., що розташована в АДРЕСА_1, що підтверджується копією державного акту на право власності на землю (а.с.45).

Відповідно до ст.ст. 316,317,319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Право власності є непорушним Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Оскільки позивачка не може оформити право власності на здійснені нею добудови, за нею слід визнати на них право власності.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України; ст.ст. 316, 317, 319, 321, 392 ЦК України , суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою с. Шульги Миргородського району Полтавської області , мешканкою м. АДРЕСА_3, і.н. НОМЕР_1 право власності на прибудову А1-1, загальною площею 24,4 кв.м., житловою площею 12,7 кв.м., прибудову а4 загальною площею 4 кв.м., що являються невід'ємною частиною 14/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області на протязі 10 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: С. В. Андрущенко-Луценко