Справа № 343/1960/17
Провадження № 22-ц/779/159/2018
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Василишин Л.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про поновлення порушеного особистого немайнового права та відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду, ухвалене суддею Андрусівом І.М. 30 листопада 2017 року в м. Долина, повний текст рішення складено 01.12.2017 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначили, що протягом тривалого часу між ними та працівниками Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, сільським головою с. Гошів ОСОБА_5, землевпорядником с. Гошів ОСОБА_6 склались неприязні стосунки.

25 березня 1976 року виконком Гошівської сільської Ради депутатів трудящих прийняв рішення №6, яким надав право будівництва індивідуального жилого будинку в с. Гошів ОСОБА_3 на земельній ділянці площею 0,79 га, яка знаходилася в її користуванні. Зобов'язано забудовника після побудови житлового будинку старий будинок знести. Даний факт підтверджено Свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах, в якому зазначено, що здійснюється перебудова на старому місці.

Після перебудови житлового будинку ОСОБА_3 надалі продовжувала користуватись земельною ділянкою приблизно зазначеною площею. Викопіровкою з проекту детального планування масиву індивідуальної забудови з проекту будинку №15 від 13 січня 1977 року вбачається, що земельна ділянка, якою користується ОСОБА_3 прилягає до р. Лужанка і на ній відсутні інші будівлі чи споруди.

Згідно генерального плану с. Гошів та рішення Гошівської сільської ради №280-13/2004 від 17.06.2004 року ОСОБА_3 передано в приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,7362 га, в тому числі земельна ділянка №1 площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміщена на території по АДРЕСА_1 площею 0,4862 га для ведення особистого селянського господарства, яка примикає до ділянки №1.

Довідкою №0128 від 01 березня 2006 року, виданою Долинським районним відділом земельних ресурсів, земельній ділянці площею 0,4862 га для ведення особистого селянського господарства присвоєно індексно-кадастровий номер НОМЕР_1. Довідкою, виданою виконкомом Гошівської сільської ради №1232 від 25 квітня 2006 року підтверджено, що за господарством №266, яке належить позивачам, рахується земельна ділянка площею 0,7362 га.

08 червня 2007 року Гошівською сільською радою прийнято рішення №148-10/2007 про передачу вказаних земель у їхню спільну сумісну власність.

Однак, 16 грудня 2009 року Гошівською сільською радою прийнято рішення №906-5/2009, яким затверджено уточнені площі земельних ділянок, які передані у власність гр. ОСОБА_2, ОСОБА_3, а саме необґрунтовано і безпідставно зменшено розмір земельної ділянки, наданої їм для ведення особистого селянського господарства з 0,4862 га до 0,3257 га, тобто, земельну ділянку площею 0,1738 га Гошівська сільська рада незаконно відчужила під гаслом прибережної захисної смуги, при цьому акт прибережнозахисної смуги відсутній, що є грубим порушенням ст. 211 ЗК України.

Вважають, що Гошівська сільрада незаконно змінила категорію земельної ділянки - садиби площею 0,1738 га, порушила Державний Земельний кадастр України, знищила межі садиби, що підтверджується експлікацією земель. Крім того, Гошівська сільрада безпідставно на вказаній садибі улаштувала на роботу особу, яка звітується фіктивними документами, нібито виконує свою роботу. Вказують, що надумане майно є самочинним, що підтверджується відсутністю будь-яких позначень на карті та викопіровці з проекту детального планування масиву індивідуальної забудови. В той же час Гошівська сільська рада в особі сільського голови ОСОБА_7 та землевпорядника ОСОБА_6 ініціювали підроблені акти від 27 грудня 2012 року та акт без дати. Разом з тим, акт комісії Гошівської сільської ради від 02.11.2009 року підтверджує, що Гошівська сільська рада використовує садибу не за цільовим призначенням.

Відомості про те, що на річці Лужанка встановлена прибережна захисна смуга в селі Гошів не відповідають дійсності, оскільки заступником голови Комісії з проведення реорганізації управління Держкомзему у Долинському районі ОСОБА_8 в листі від 25.08.2011 року, вих. №06/0055, зазначено, що смуга відведення уточнюється. На сьогодні прибережної захисної смуги на р. Лужанка не встановлено, а отже підстав для уточнення площ їхньої земельної ділянки у сільської ради не було.

Разом з тим, оскільки огорожа садиби відсутня, щорічно знищується урожай на ній, в результаті чого позивачам наноситься майнова та моральна шкода працівниками Гошівської сільської ради Долинського району.

Так, своїми діями відповідач незаконно відчужив нерухоме майно садиби, тобто сад, контурну огорожу, підземні і наземні комунікації, землю яка була в багаторічному користуванні.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивачі просять поновити їх особисті немайнові права шляхом повернення їм нерухомого майна - садиби, яка знаходиться по АДРЕСА_1. Стягнути з відповідача Гошівської сільської ради Долинського району в користь ОСОБА_2 200000 грн. завданої майнової шкоди та 50000 гривень завданої моральної шкоди.

Рішенням Долинського районного суду від 30 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Гошівської сільської ради про поновлення порушеного особистого немайнового права та відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, вважають його таким, що прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуально права.

Вказують, що суд, обґрунтовуючи прийняте рішення, послався на те, що позивачем не надано суду документів, які свідчать про те, що будівництво гідрологічного поста в с. Гошів є самочинним. Проте, такі твердження є неправдивими та спростовуються листом-відповіддю №6-10-31/07/ начальника Держкомзему в Івано-Франківській області ОСОБА_9 від 02 лютого 2010 року, згідно якого встановлено, що після проведення перевірки інспектором Держземінспекції в Івано-Франківській області щодо правомірності використання земельної ділянки Львівським обласним центром з гідрометеорології в с. Гошів Долинського району встановлено, що земельна ділянка площею 0,2459 га, яка розташована на правому березі р. Лужанка і закріплена за Львівським обласним центром з гідрометеорології, використовується без правоустановчих документів, що є порушенням ст.ст. 125, 126 ЗК України.

Крім того, посилання суду на те, що рішення Гошівської сільської ради №906-25/2009 від 16.12.2009 року, яким затверджено уточнені площі земельних ділянок, переданих у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2, не оскаржувалося, вважають помилковим, оскільки в 2012 році ОСОБА_2 оскаржував таке рішення. За результатами розгляду справи 21.02.2012 року Долинським судом прийнято відповідне рішення, однак неправильно встановлено обставини справи, що стосуються місця проживання позивача, а саме замість річки Лужанки вказано річка Свіча.

На підставі наведеного позивачі просять скасувати рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.11.2017 року та винести нове рішення, яким позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення порушеного особистого немайнового права, відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити в повному обсязі.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України. Відповідно до п. 9 ст. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» вказаного Кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав.

Представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює, у випадку необхідності, учасникам судового процесу їх процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судовому процесу їх правами та вживає заходів для виконання ними їх обов'язків.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконкому Гошівської сільської Ради депутатів трудящих №6 від 25.03.1976 року згідно затвердженого проекту планування та забудови с. Гошів і погодження районного архітектора надано право будівництва індивідуального жилого будинку в с. Гошів гр. ОСОБА_3 на земельній ділянці, яка знаходиться в її користуванні. Зобов'язано забудовника після побудови нового будинку старий повністю знести (а.с. 5).

Рішенням Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області №280-13/2004 від 17.06.2004 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,7362 га в урочищі «За рікою», а саме: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки); 0,4862 га для ведення особистого селянського господарства, а рішенням Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області №148-10/2007 від 08.06.2007 року внесено зміни у вищевказане рішення та передано дані земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спільну сумісну власність (а.с. 15).

Як вбачається з матеріалів справи, відділом земельних ресурсів було погоджено надання земельних ділянок загальною площею 0,7362 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 при умові виключення з площ земельних ділянок прибережної захисної смуги та підпису всіх суміжних землекористувачів (обмеження та обтяження: прибережна захисна смуга р. Лужанка), про що свідчить Висновок Долинського районного відділу земельних ресурсів №58 від 27.02.2006 року (а.с. 17).

Разом з тим, рішенням Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області №906-25/2009 від 16.12.2009 року, беручи до уваги матеріали геодезичної зйомки, було затверджено уточнені площі земельних ділянок, які передані у власність гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 згідно рішення Гошівської сільської ради №148-10/2007 від 08.06.2007 року, в розмірах: земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться по АДРЕСА_1; земельна ділянка площею 0,3257 га по вул. Шиянівській в с. Гошів для ведення особистого селянського господарства (а.с. 16).

Судом встановлено також, що з 01.02.1958 року у центрі села Гошів на 145 м нижче моста шосейної дороги Стрий - Івано-Франківськ розташований гідрологічний пост Гошів, який є структурним підрозділом Карпатської гідрометеорологічної обсерваторії та входить до державної системи гідрометеорологічних спостережень Львівського регіонального центру з гідрометеорології Державної служби з надзвичайних ситуацій. Даному посту рішенням Гошівської сільської ради №85-6/2011 від 29.06.2011 року було виділено земельну ділянку площею 0,0072 га (Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою НОМЕР_2 від 28.10.2011 року). Земельна ділянка, на якій розташований пост та частина городу ОСОБА_2 відноситься до прибережної захисної смуги вздовж ріки Лужанка (а.с. 42-45).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що частина земельної ділянки, з приводу якої виник спір, не може вважатися садибою, яку просять повернути позивачі. Крім того, позивачами не надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння їм відповідачем матеріальної шкоди та моральних страждань.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду з огляду на наступне.

Як зазначено в ч. 1 ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

За змістом ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, зокрема, розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ч. 1 статті 1167 передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу частини земельної ділянки площею 0,1605 га (0,4862 га - 0,3257 га), яка раніше була надана позивачам на підставі рішення Гошівської сільської ради №148-10/2007 від 08.06.2007 року для ведення особистого селянського господарства, і яку позивачі вважають садибою.

При цьому, належних доказів, які б підтверджували порушення прав позивача, що підлягають захисту в судовому порядку в обраний ним спосіб, представлено не було. Не надано таких і під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Що стосується посилань апелянтів на незаконність рішення Гошівської сільської ради №906-25/2009 від 16.12.2009 року, яким було затверджено уточнені площі земельних ділянок, переданих у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2, рішення Гошівської сільської ради №85-6/2011 від 29.06.2011 року про виділення земельної ділянки гідрологічному посту Гошів, а також виданого на його підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою НОМЕР_2 від 28.10.2011 року, то такі суд не бере до уваги, оскільки рішенням Долинського районного суду від 21.02.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.04.2012 року, було відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову про визнання незаконними та скасування вказаних актів органу місцевого самоврядування та правовстановлюючого документу.

Крім того, з тексту даного рішення суду вбачається, що ОСОБА_2 також було відмовлено в задоволенні його позову до Гошівської сільської ради та Стрийського гідрометеоцентру про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (рішення Долинського районного суду від 07.05.1996 року по справі №2-234/1996) (а.с. 68-70).

За замістом ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність порушень майнових та немайнових прав позивача з боку відповідача, а також обґрунтовано відмовив у стягненні моральної шкоди як похідної від основної вимоги.

Фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.01.2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Василишин Л.В.