АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 757/29915/16-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Гладун Х.А.

25 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року в справі за позовом Фізико-технічного навчально-наукового центру Національної академії наук України до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: Державна аудиторська служба України, Національна академія наук України про розірвання договору та відшкодування вартості навчання,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року Фізико-технічний навчально-науковий центр НАН України звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та просив розірвати укладений з відповідачами договір №2010/15707 від 07.07.2010 щодо цільового навчання відповідача 1 в Московському фізико-технічному інституті; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 62 181,00 грн. вартості навчання відповідача 1 та сплачений судовий збір у розмірі 2 756,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2017 позов задоволено частково. Контракт від 07.07.2010 № 2010/15707, укладений між Фізико-технічним навчально-науковим центром НАН України та ОСОБА_1, ОСОБА_3 - розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1на користь Фізико-технічного навчально-наукового центру НАН України 62 181,00 грн. вартості навчання. Стягнуто з ОСОБА_1на користь Фізико-технічного навчально-наукового центру НАН України судовий збір в розмірі 2 756,00 грн. В задоволенні позовних вимог Фізико-технічного навчально-наукового центру НАН України до ОСОБА_3 відмовлено.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1096/2018
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в частині задоволених позовних вимог. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, порушення й неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивачем взагалі не оплачувалося навчання саме відповідача 1. Зазначив, що іноземні студенти навчаються у Російській Федерації за рахунок асигнувань федерального бюджету та компенсація навчання зі сторони України не здійснювалася. Вказав, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження понесення витрат, відомості Фізико-технічного навчально-наукового центру НАН України про вартість навчання не збігаються із зазначеними у додаткових угодах, укладених між останнім та Московським фізико-технічним інститутом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав.

Представники Фізико-технічного навчально-наукового центру НАН України просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, зазначивши на її необґрунтованість та залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне, винесене з повним дослідженням всіх обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач 1, не виконав взяті на себе зобов'язання, визначені пунктами 3.2.3, 3.2.4 розділу 3 Контракту, відповідальність за порушення яких визначена умовами абзацу 2 розділу 5 Контракту, які на день розгляду справи є чинними, суд дійшов висновку, що відшкодування фактичних витрат на навчання в Інституті, які Позивач перерахував Інституту відповідно умов Договору п. 3.1.1 слід покласти на Відповідача 1.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07.12.2010 на підставі рішення ДАК від 05.10.2010, протокол № 85 (наказ МОН України від 1.11.2010 № 2035-Л) строком до 01.07.2016 Позивачу за напрямом підготовки магістрів за програмами Російської Федерації видано ліцензію серії АВ № 529927 на надання освітніх послуг навчальними закладами, пов'язаних з одержанням вищої освіти на рівні кваліфікаційних вимог до магістрів за програмами Російської Федерації 010900 «Прикладна математика і фізика».

За результатами конкурсу (олімпіади), яка була організована Московським фізико-технічним інститутом ОСОБА_1 став студентом Московського фізико-технічного інституту

07.07.2010 між Фізико-технічним навчально-науковим центром НАН України та ОСОБА_1 і його матір'ю ОСОБА_3 укладено Контракт № 2010/15707 (далі - Контракт), предметом якого є цільове навчання ОСОБА_1, вступившого в якості студента до Московського фізико-технічного інституту (далі - Інститут) в Інституті та Фізико-технічному навчально-науковому центрі НАН України з подальшою роботою за отриманою спеціальністю в Україні за направленням Президії Національної Академії наук України (т. 1, а. с. 8). Контракт діє з моменту зарахування ОСОБА_1 в Інститут (на підставі наказу про зарахування) до закінчення строку, передбаченого п. 3.2.4 розділу 3 цього Контракту.

Пунктом 3.1.1 Контракту передбачено обов'язок Позивача забезпечити оплату витрат Інституту за навчання Відповідача 1 у погоджених з Інститутом розмірах.

На підставі наказу ректора Інституту Кудрявцева Н.Н. № 1083-4 від 05.08.2010 ОСОБА_1 з 01.09.2010 зараховано студентом Московського фізико-технічного інституту на факультет «Управління і прикладна математика» очної форми навчання за загальною професійною навчальною програмою. Департаментом міжнародної співпраці Міністерства освіти і науки Російської Федерації на ім'я ректора Московського фізико-технічного інституту було видано направлення для зарахування за № 05-6424 від 14.10.2010 року.

Позивач належним чином виконував взяті на себе за Договором зобов'язання, зокрема протягом 2010-2013 перерахував кошти за навчання Відповідача 1 в Інституті в загальному розмірі 62 181,00 грн.

Відповідач 1 після закінчення навчання в Московському фізико-технічному інституті до позивача не повернувся та не продовжив своє навчання в Фізико-технічному навчально-науковому центрі НАН України.

В зв'язку з наведеними обставинами позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив спірні правовідносини та норми матеріального права, що їх регулюють.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови або предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що сторони, які уклали правочин щодо вимог чинного законодавства та досягли згоди з усіх істотних умов договору, добровільно погодилися на його умови, повинні належним чином їх виконувати.

Матеріали справи містять данні про те, що в 2001 року між НАН України та Московським фізико-технічним інститутом (державним університетом) укладено Договір про співробітництво (далі - Договір про співробітництво), згідно ст. 1 якого його Сторони співпрацюють у напрямку підготовки молодих спеціалістів, в тому числі для наукових установ та організацій Академії, зокрема, шляхом проведення цільового набору студентів в м. Києві (а. с. 131-137). Згідно ст. 7 вказаного Договору Сторони домовились, що вирішення питань підготовки в Московському фізико-технічному інституті українських студентів цільового набору буде регулюватися окремими угодами. Така угода є невід'ємною частиною даного Договору в якості додатку. Договір про співробітництво укладено строком на 5 років. Якщо за 6 місяців до спливу строку дії даного Договору жодна з Сторін не запропонує в письмовому вигляді припинити його дію, то строк дії договору автоматично продовжується на наступні 5 років та буде продовжуватися в такому ж порядку в майбутньому (ст. 22 Договору).

Станом на день виникнення спірних правовідносин, жовтень 2010 року, Договір про співробітництво був дійсним.

07.07.2006 між Московським фізико-технічного інститутом та НАН України укладено угоду № 2006-1 (далі - Угода), яка визначає організаційні, фінансові, господарські та інші взаємовідносини сторін і є невід'ємною частиною Договору (стаття 7) про співробітництво Національної академії наук України і Московського фізико-технічного інституту (державного університету) як додаток (а. с. 138-141).

Згідно розділу 1 даної Угоди її метою є подальший розвиток багаторічного співробітництва між Московським фізико-технічним інститутом (державним університетом) і НАН України в справі спільної цільової підготовки молодих висококваліфікованих фахівців для наукових установ НАН України та виконання п. 2.15.4 Програми заходів до Договору між Російською Федерацією і Україною про економічне співробітництво на 1998-2007 р.р., враховуючи, що Київське відділення МФТІ (КВ МФТІ) здійснює свою діяльність у складі Фізико-технічного навчально-наукового центру НАН України.

Розділом ІІ Угоди серед іншого передбачено, що Московський фізико-технічний інститут: - щорічно за поданням НАН України формує виїзну екзаменаційну комісію для проведення цільового набору студентів на I курс в м. Києві та відбору студентів, що надходять до магістратури кафедр КВ МФТІ, а також направляє викладачів для проведення в м. Києві предметних фізико-математичних олімпіад (п. 2.1.); - здійснює підготовку студентів цільового набору на І-ІV курсах за навчальними планами, погодженими з ФТЦ НАН України, надає студентам гуртожиток, умови для занять, виплачує стипендію, премії, надає матеріальну допомогу та інші послуги нарівні з іншими студентами МФТІ; Медичне обслуговування студентів здійснюється відповідно до чинного законодавства Російської Федерації і міждержавними угодами між Росією і Україною (п.2.2.); - направляє студентів цільового набору, які підписали контракт з ФТЦ НАН України після закінчення 4-го курсу в м. Київ на кафедри МФТІ для завершення підготовки за магістерськими програмами (п. 2.3.); - переводить студентів цільового набору з групи в групу, з факультету на факультет, залишає студентів для проходження магістерської підготовки за індивідуальним планом у Москві тільки за згодою ФТЦ НАН України (п. 2.4.); - переводить студентів МФТІ - громадян України, які виявили бажання спеціалізуватися на кафедрах МФТІ в м. Києві, в цільові групи (п.2.5.); - видає через НАН України дипломи і дипломи з відзнакою бакалаврів і магістрів державного зразка про закінчення МФТІ студентам цільових груп, які повністю виконали навчальний план і захистили кваліфікаційні роботи (п.2.6.); - щокварталу подає до ФТЦ НАН України для оплати рахунку з калькуляцією витрат за підготовку студентів цільового набору в МФТІ в Москві (п. 2.9).

Розділом ІІІ Угоди передбачено, що НАН України: - через ФТЦ НАН України організовує проведення в м. Києві предметних фізико-математичних олімпіад МФТІ і роботу виїзної екзаменаційної комісії в м. Києві, бере на себе витрати, пов'язані з проведенням цільового набору, включаючи оплату роботи членів комісії МФТІ (п.3.1.); - здійснює підготовку студентів V-VI курсів цільового набору на базових кафедрах КВ МФТІ за затвердженими магістерськими програмами відповідно до вимог МФТІ (п. 3.2.); - виплачує через ФТЦ НАН України заробітну плату викладачам, співробітникам, стипендію студентам і аспірантам, які працюють і навчаються в КВ МФТІ в м. Києві, а також студентам I - IV курсів доплату до стипендії і кошти на придбання в Росії поліса медичного страхування (п. 3.3); - організовує через ФТЦ НАН України роботу Української заочної фізико-технічної школи в Україні, ДАК, ДЕК, комісії з розподілу випускників, проведення олімпіад МФТІ та конкурсів учнів шкіл, веде профорієнтаційну роботу з молоддю (п.3.4.); - забезпечує через ФТЦ НАН України перерахування відповідних узгоджених сум на рахунок МФТІ для часткового покриття витрат МФТІ, пов'язаних з підготовкою набору відповідно до пункту 2.9. (п. 3.5).

Умовами п. 4.5. розділу ІV Угоди передбачено, що дана Угода має силу в період дії Договору про співробітництво НАН України та МФТІ від 2001 року.

Аналіз наведених обставин дає можливість прийти до висновку про те, що два учбових заклади домовилися про процедуру - проведення наукових олімпіад, складання вступних іспитів, навчання, та проведення розрахунків у зв'язку з наведеними заходами щодо українських студентів цільового набору.

Також встановлено, що відповідач 1 входив до складу таких студентів.

Після його зарахування до Московського фізико-технічного інституту чотири роки в ньому навчався.

Під час навчання відповідача 1, позивач належним чином виконував взяті на себе за Договором (між сторонами по справі) зобов'язання, зокрема протягом 2010-2013 років перерахував кошти за навчання Відповідача 1 в Інституті в загальному розмірі 62 181,00 грн.,

Вартість таких витрат узгоджувалася між позивачем та Московським фізико-технічним інститутом шляхом підписання Сторонами додаткових угод, при цьому позивач брав на себе зобов'язання перерахувати відповідні суми за навчання українських студентів І-IV курсів цільового набору згідно кошторисів на відповідний період та актів виконаних робіт.

Перерахування відповідних коштів проводилося Позивачем в межах асигнувань з державного бюджету України.

Як вбачається з наданих Позивачем кошторисів витрат на підготовку одного українського студента 1-4 курсів протягом 2010-2013 років, наданими Інститутом; укладеними в цей період між Позивачем та Інститутом актів здачі-приймання робіт та підписаних між ними додаткових угод до Угоди № 2006-1 від 07.07.2006 р., що були невід'ємною частиною вказаної Угоди; платіжними дорученнями в іноземній валюті та довідкою Позивача ним за період з 01.09.2010 по 30.06.2014 за навчання українських студентів в Інституті останньому було перераховано кошти на загальну суму 67 151 696,42 рос. руб., еквівалент 25 601 103,00 грн., з розрахунку вартості навчання одного українського студента у вказаний період - 62 181,00 грн. (а. с. 142-146, 161-179, 12-31, 32-33).

Будь-яких претензій з боку Московського фізико-технічного інституту з приводу їх розміру або несвоєчасності виплати останніх матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції було вірно встановлено, що за навчання відповідача на 1-4 курсі Фізико-технічний навчально-науковий центр НАН України сплатив Московському фізико-технічному інституту 62 181,00 грн.

При цьому, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана сума складалася не з витратами, пов'язаними з безпосереднім навчанням відповідача 1, а з витратами на його обов'язкове медичне страхування та додаткову стипендію.

Також встановлено, що в порушення умов Контракту підписаного між сторонами по справі відповідач 1 після закінчення чотирьохрічного навчання в Московському фізико-технічному інституті та отримання кваліфікації бакалавра, для продовження навчання на V-VI курсах до Позивача не прибув, взяте на себе зобов'язання по закінченню Інституту відпрацювати не менше трьох років за розподілом Президії НАН України не виконав, чим порушив умови вказаного Контракту.

Відповідно до абзацу 2 розділу 5 Контракту сторони, які його підписали, досягли згоди, що у випадку дострокового розірвання Контракту на вимогу Відповідача 1 або невиконання ним своїх зобов'язань за Контрактом, визначених пунктами 3.2.1-3.2.5 розділу 3, наслідком чого стало дострокове розірвання Договору, Відповідач-1 (Відповідач-2) відшкодовує всі фактичні витрати на навчання в Інституті, які Позивач перерахував Інституту відповідно умов Договору п. 3.1.1, крім випадків розірвання Договору, зазначених у п.п. 4.2, 4.4.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим, що відповідач, порушуючи дії вищезгаданого контракту, порушив право позивача на отримання компенсації витрат пов'язаних з оплатою навчання відповідача ОСОБА_1

За наведених обставин висновки суду щодо задоволення позову є правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не оплачувалося навчання ОСОБА_1 у Російській Федерації, а здійснювалось за рахунок асигнувань федерального бюджету, що підтверджується Довідкою №5649 від 27.06.2014, виданою Московським фізико-технічним інститутом не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Матеріали справи свідчать, що у 2001 році між НАН України та Московським фізико-технічним інститутом (державним університетом) укладено Договір про співробітництво, за умовами якого його Сторони співпрацюють у напрямку підготовки молодих спеціалістів, в тому числі для наукових установ та організацій Академії, зокрема, шляхом проведення цільового набору студентів в м. Києві (а. с. 131-137).

Така угода передбачала і вирішення фінансових питань, які виникають між договореними сторонами з цього приводу.

Вартість підготовки студентів цільового набору узгоджувалася сторонами у відповідних актах здачі-приймання робіт та шляхом підписання Сторонами додаткових угод до Угоди № 2006-1 від 07.07.2006, що були невід'ємною її частиною, згідно яких Позивач брав на себе зобов'язання перерахувати відповідні суми за навчання українських студентів І-IV курсів цільового набору згідно кошторисів на відповідний період та актів виконаних робіт (а. с. 161-179).

Колегія суддів погоджується з доводами відповідачів про те, що оплата навчання ОСОБА_1 фактично здійснювалося за рахунок асигнувань федерального бюджету РФ, однак не вважає це підставою для відмови у задоволенні позову.

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді в суді апеляційної інстанції, що Фізико-технічний навчально-науковий центр НАН України на підготовку одного українського студента 1-4 курсів сплачував: стипендію, дотації, а також додаткові витрати: гарантовані медичні послуги та додаткову стипендію.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтверджено, що її син отримував додаткову стипендію та не здійснював додаткових витрат пов'язаних з навчанням в тому числі витрат пов'язаних з обов'язковим медичним страхуванням.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що позивач, перевівши суму на рахунок Московського фізико-технічного інституту за навчання українських студентів, фактично залишав право розподілу коштів між ними за Російським інститутом.

В зв'язку з наведеним, ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду з приводу стягнення з Московського фізико-технічного інституту недоотримання коштів.

За наведених обставин не спростовують висновків суду першої інстанції і посилання в апеляційній скарзі на те, що виділені кошти позивачем та направлені на користь Московського фізико-технічного інституту не свідчать про їх розподілення останнім в рівній частині на відповідача 1 не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом розбіжностей, які містяться в документах, які були подані позивачем стосовно кількості українських студентів та сум сплачених позивачем для їх навчання. Колегія суддів також вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки при розгляді справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що такі розбіжності сталися внаслідок обставин, які виникли у студентів під час навчання (відрахування, відпустки, хвороба тощо).

Не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції і посилання на невизначеність в угоді, що була підписана сторонами по справі, суми щорічних платежів.

Суд першої інстанції зробив по ним висновок, з яким погоджується і колегія суддів.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами, що 07.07.2010 між Фізико-технічним навчально-науковим центром НАН України та ОСОБА_1 і його матір'ю ОСОБА_3 укладено Контракт № 2010/15707 (т. 1, а. с. 8).

Підписавши його, сторони підтвердили свої права та обов'язки за ним, погодились з усіма його умовами, у зв'язку з чим зобов'язані їх виконувати належним чином. Також, відповідачі не були позбавлені права звернутися за юридичною допомогою до моменту його підписання, а також ініціювати зміни в умови контракту, які на думку ОСОБА_1 порушують його права. Проте, відповідачі своїм правом не скористався, підписали Контракт добровільно, а тому зобов'язані його виконувати.

Також колегія суддів вважає необґрунтованим посилання в апеляційній скарзі на відсутність на теперішній час правових підстав для такого відшкодування.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції було встановлено, що таке право виникло у позивача внаслідок невиконання відповідачем умов вищезгаданого Контракту, у зв'язку з чим суд першої інстанції на законних підставах при вирішенні вищезгаданого спору застосував норми Цивільного Кодексу України.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

Судом першої інстанції в повному обсязі дослідженні обставини, матеріали справи та надані відповідні висновки з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з якими погоджується і колегія суддів.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст Постанови складено 30.01.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк