АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/192/18 Головуючий у першій інстанції Хоменко В.Г.
Єдиний унікальний номер справи: 653/3860/15ц Доповідач Базіль Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Базіль Л.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Семиженка Г.В.,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу № 653/3860/15ц, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4, на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 23 травня 2016 року ухвалене під головуванням судді Хоменко В.Г., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання автомобіля особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, посилаючись на те, що вона в період з 8 січня 2008 року до травня 2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу вони придбали автомобіль Daewoo Nexia, номерний знак НОМЕР_1, який 03 вересня 2010 року був зареєстрований на ім'я відповідача.

Посилаючись на те, що поділити спільне майно добровільно не можуть, просила суд поділити між ними автомобіль, залишивши його у власності відповідача та стягнути з нього на її користь половину вартості спірного транспортного засобу у розмірі 43705 грн.

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати спірний автомобіль його особистою приватною власністю, посилаючись на те, що автомобіль було придбано за кошти, отриманні ним за кредитно - заставним договором від 10 червня 2009 року, який він самостійно сплачував до повного його погашення та використовував автомобіль в особистих потребах.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 23 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вона не брала участі у поверненні кредитних коштів.

Справа апеляційним судом переглядається вдруге.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримали частково, наполягаючи на стягненні з відповідача лише 15000.00 грн, які сплачувались ОСОБА_4 державою, як допомога при народженні дитини, і які відповідач витратив на придбання спірного автомобіля. Не заперечували, що початковий внесок в розмірі 11 436 грн. на придбання спірного автомобіля був сплачений відповідачем за рахунок його особистих коштів.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду доводи позивачки щодо стягнення з нього 15000.00 грн вартості спірного автомобіля не визнали, вважали такі вимоги безпідставними.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з січня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 20.02.2013 року. Цим рішенням встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з липня 2011 року, спільне господарство не ведуть.

Під час шлюбу відповідачем 10.06.2009 року був укладений з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитно - заставний договір, за умовами якого ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 44755 грн 52 коп. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20.04% річних зі строком погашення до 09.06.2014 року. Кредит виданий для придбання автомобіля Daewoo Nexia, номерний знак НОМЕР_1, який 03 вересня 2010 року був зареєстрований на ім'я відповідача.

Вартість автомобіля на час підписання договору становила 52205 грн.

Під час апеляційного розгляду справи позивач визнала, що початковий внесок у розмірі 11 436 грн був здійснений відповідачем за його особисті кошти. Не заперечувала, що решта виплат на погашення кредитної заборгованості і в подальшому здійснювалося за рахунок особистих коштів відповідача за винятком 15000 грн, які сім'я отримала як державну допомогу при народженні дитини, і які відповідач використав для погашення кредиту.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України ( в редакції, що діяла на час ухвалення судового рішення) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Належними та допустимими доказами ОСОБА_4 не довела, що кошти отриманні нею при народженні дитини в сумі 15000 грн були використанні відповідачем для погашення кредитної заборгованості.

А наявні в матеріалах справи виписки по рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_4, зазначених доводів позивача не підтверджують, а є лише фіксацією банківських операцій по вказаному рахунку.

Крім того, як вбачається із графіку погашення кредиту до кредитного - заставного договору від 10.06.2009 року, кошти на погашення кредитної заборгованості почали надходити з 14.07.2009 року в сумі 13442 грн., в той час зняття коштів із рахунку, відкритого на ім'я позивачки мали місце з 30.11.2009 року в розмірі, що не перевищував 200 грн., що спростовує доводи апеляційної скарги про використання відповідачем соціальної виплати на народження дитини на погашення кредитної заборгованості.

Оскільки, позивач інших джерел спільних коштів подружжя на придбання автомобіля не зазначала, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив їй в задоволенні позовних вимог про стягнення 43705 грн у рахунок оплати компенсації вартості ? її частки у вартості автомобіля, оскільки позивачка своє право на ? частину спірного автомобіля належними та допустимими доказами не довела.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4, наведених на обґрунтування скарги, то ці доводи висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, що відповідно до вимог ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 374,375 ЦПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4 залишити без задоволення..

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 23 травня 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: В.В. Бугрик

Г.В. Семиженко