Справа №591/5215/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/96/18 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 20 листопада 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про встановлення режиму окремого проживання подружжя,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 просила суд встановити режим окремого проживання з її чоловіком - ОСОБА_4

Свої вимоги мотивувала тим, що з 10.02.2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначала, що займається підприємницькою діяльністю - малим бізнесом, який прагне розвинути, однак чоловік не розділяє та не підтримує її прагнень щодо розвитку її діяльності в м.Суми, а наполягає на переїзді до іншого міста. Через дані обставини в її професійній діяльності, як суб'єкта господарювання виникає безліч питань майнового та особистого характеру, які вона не може вирішити без участі відповідача, як її чоловіка. Зокрема, останній заперечує проти отримання нею кредитів у банківських установах та категорично заперечує проти укладання нею договорів з інвесторами, без чого вона не може надалі розвивати свою підприємницьку діяльність, бо відповідач не бажає нести майнової відповідальності разом з нею за отримання інвестицій або кредитів. Однак, не зважаючи на вказані обставини, вона вважає за можливе зберегти сім'ю, оскільки ОСОБА_4 є хорошим батьком для їх спільної дитини і вони продовжують спільно її виховувати й до цього часу спільно мешкають у квартирі її матері. У той же час, вважає, що вони з відповідачем не повинні бути залежними один від одного, як це є на даний час, при вирішенні вищевказаних та інших особистих і майнових питань різного характеру, які в них постійно виникають.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 20.11.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції вирішуючи даний спір, не звернув уваги на ту обставину, що предметом заявленого позову є встановлення для сторін, які є подружжям і бажають зберегти подружні стосунки, правового режиму окремого проживання, правові наслідки якого передбачені положеннями ст.120 СК України, а не вирішення судом питання щодо окремого проживання сторін. Сторонами у справі не ставиться питання про розірвання шлюбу лише через наявну можливість вирішити в судовому порядку питання щодо встановлення для них, передбаченого законом правового режиму окремого проживання. Крім того, в судовому засіданні відповідач визнав позов. Також поза увагою суду залишилася низка обставин, які не були ним враховані при ухваленні рішення, зокрема те, що сторони з сином мешкають в одному житловому приміщенні - трикімнатній квартирі, яку вони винаймають та яка є їх єдиним житлом; сторони дійшли згоди щодо спільного виховання ними малолітнього сина; кожна зі сторін має свій окремий бюджет і в кожного є свій рахунок в установі банку, однак вони спільно вирішують окремі майнові питання щодо утримання спільної дитини та житла і відповідач не має відношення до вирішення позивачем майнових питань підприємницької діяльності .

Позивач апеляційну скаргу підтримала з мотивів у ній викладених та просила задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином сповіщені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з аналізу положень ч.ч. 1,2 ст. 119 СК України вбачається можливість (а не обов'язок) суду, встановити режим окремого проживання подружжя в разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно, в наслідок того, що сімейні відносини між дружиною і чоловіком втрачені В той же час, сторони проживають однією сім'єю за однією адресою, разом з ними проживає їх неповнолітній син ОСОБА_6, вихованням якого сторони також займаються разом, тобто сімейні відносини між подружжям не втрачені. Будь-яких доказів неможливості чи небажання сторін проживати спільно суду не надано. Суд не може прийняти визнання відповідачем позову, оскільки дане визнання суперечить вимогам закону з огляду на те, що сторони не припинили сімейних відносин та проживають разом.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони у справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10.02.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Борзнянського районного управління юстиції Чернігівської області,Україна (а.с.6).

Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_3 займається підприємницькою діяльністю, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серії НОМЕР_2, реєстрацію здійснено Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області (а.с.8).

Згідно зі ст.119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховною Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що при застосуванні положень статей 119, 120 СК України необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.

Суд, вирішуючи заяву в порядку ст.119 СК України, повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Згідно зі ст. 120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом, і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором.

У разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2) дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для встановлення режиму окремого проживання подружжя, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, подружжя мешкає на орендованій квартирі, яка є їх єдиним житлом і відповідач часто виїздить до м.Чернігів, доглядати за своєю матір'ю, яка хворіє, спорів щодо майна на даний час вони не мають, ними досягнуто згоди щодо спільного утримання дитини і щодо встановлення режиму окремого проживання відповідач не заперечує, оскільки це необхідно позивачу з метою здійснення підприємницької діяльності, а відтак, з урахуванням всіх вищенаведених обставин, колегія суддів вважає за можливе встановити режим окремого проживання для подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову та встановлення режиму окремого проживання для подружжя ОСОБА_3.

З урахування задоволення апеляційної скарги та у відповідності до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) підлягають стягненню фактично понесені нею витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій на загальну суму 1 308,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2017 року скасувати.

Позов задовольнити.

Встановити для подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 режим окремого проживання з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування фактично понесених судових витрат за подання до суду позову та апеляційної скарги 1308,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 січня 2018 року.

Судді: