Справа № 449/1190/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/783/2666/17 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4;

ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та їхнього представника - адвоката Бобикайло Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила судзобов'язати відповідачів усунути їй перешкоди в користуванні проходом загального користування, який межує з земельними ділянками за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 з боку річки Гнила Липа шляхом демонтування (знесення) самочинно встановленої на проході металевої загорожі.

Вище згадані позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 15.07.1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1, а 19.05.2006 року - договір купівлі-продажу земельної ділянки для обслуговування цього будинку площею 0,0935га. Ділянка належала ОСОБА_9 на підставі державного акта НОМЕР_1, виданого 27.03.1997 року.

ОСОБА_3 також покликалася на те, що до меж ділянок по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 прилягають землі загального користування сільської ради з боку річки Гнила Липа, а саме: по лінії БВ кадастрового плану ділянку ОСОБА_5, по лінії ВГ до точки 1.31 державного акта і кадастрового плану ділянки ОСОБА_3, які є проходом загального користування. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 самочинно встановили на вказаному проході загорожу і тим перекрили їй прохід з боку річки до її будинку (т.1, а.с. 3; т.2, 144-145).

В жовтні 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись з позовом до ОСОБА_3 та Брюховицької сільської ради Перемишлянського району Львівської області, в кінцевій редакції позовних вимог якого просили суд визнати недійсним і скасувати рішення Брюховицької сільської ради від 26.04.2007 року № 55 «Про встановлення уточненої площі земельної ділянки», визнати недійсним державний акт на земельну ділянку НОМЕР_2 виданий 09.11.2007 року, зобов'язати ОСОБА_3 усунути їм перешкоди в користуванні проходом загального користування, який складається з двох земельних ділянок загальною площею 0,0031 га (або 31 кв.м.), перша з яких з геометричними промірами по ходу руху годинникової стрілки: 16,56 м, 1,20 м, 15.30 м, 7,77 м, 1,31 м, 8.80 м., а друга з яких з геометричними промірами по ходу годинникової стрілки:1,85 м, 1,13 м, 1,28 м.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_2, яка межує з земельною ділянкою ОСОБА_3 по АДРЕСА_1. Зазначали, що рішення Брюховицької сільської ради від 26.04.2007 року № 55 прийнято, а державний НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0984 га видано з порушенням законодавства, оскільки площа ділянки згідно вказаного акта є більшою від 0,0935 га, як це зазначено в державному акті від 27.03.1997 року попереднього власника ділянки ОСОБА_9

Стверджували, що конфігурація ділянки не відповідає конфігурації в державному акті від 27.03.1997 року, та вважають, що отримати у власність додаткову площу ОСОБА_3 могла лише в порядку, визначеному ч.ч.6-10 ст.118 ЗК України на підставі проекту відведення, погодженого відповідним чином.

Стверджували, що при складанні технічної документації ОСОБА_3 не було погоджено межі з суміжними землевласниками, а саме - з ОСОБА_10, в якого вони придбали будинок і земельну ділянку по вул.Зеленій, 51.

Крім того, вважають, що ОСОБА_3 незаконно отримала у власність ділянку площею 0,0984 га, частина якої (яка складається з двох ділянок) є проходом загального користування, що порушує їх права на користування вказаним проходом для виходу на річку (т.2, а.с. 1-3, 44-46).

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 17 грудня 2015 року вище згадані позови об'єднано в одне провадження (т.2, а.с. 53-54).

Оскаржуваним рішенням (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки у цьому рішенні від 16.05.2017 року; т.2, а.с. 237-238) в задоволенні позову ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та Брюховицької сільської ради Перемишлянського району Львівської області про визнання недійсним рішення і Державного акта на право власності на земельну ділянку відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні проходом загального користування задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні проходом загального користування який межує з земельними ділянками за адресою вул. Зелена, 50 та вул. АДРЕСА_2 з боку річки Гнила Липа в с. Брюховичі Перемишлянського району Львівської області шляхом демонтування (знесення) самочинного встановленої на проході металевої огорожі (т.2, а.с. 209-216, 237-238).

Дане рішення оскаржили ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Апелянти просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянти вважають, що кадастровим планом, поданим до суду представником ОСОБА_3, який відображає розташування земельних ділянок на місцевості, стверджується, що між земельною ділянкою ОСОБА_3 та земельною ділянкою ОСОБА_11 існує смуга земельної ділянки, яка не включена до Державного акта ОСОБА_3

Вважають, що проведення кадастрової зйомки земельної ділянки ОСОБА_3 не дає їй права володіти земельною ділянкою більшою, ніж зазначено у Державному акті 1997 року, виданому на ім'я попереднього власника, та звертають увагу на те, що збільшення площі згаданої земельної ділянки відбулося на підставі рішення Брюховицької сільської ради від 26.04.2007 року № 55 «Про встановлення уточненої площі земельної ділянки», яке є предметом оскарження, оскільки вважають, що згадане рішення прийнято з порушенням чинного земельного законодавства (т.2, а.с. 220-225).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів і їхнього представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України - що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Аналогічні за змістом норми містяться у статтях 10, 60, 61 (ч.1) ЦПК України в редакції, яка була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення.

Як встановлено судом, стверджується матеріалами справи та визнається (не оспорюється) учасниками справи, ОСОБА_3 стала власником будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу будинковолодіння, нотаріально посвідченого 15 липня 1997 року (т.2, а.с. 33), а власником земельної ділянки площею 0,0935 га з цільвим призначенням для обслуговування вище згаданого житлового будинку - на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, нотаріально посвідченого 19 травня 2006 року (т.2, а.с. 6).

22 травня 2006 року власником суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2 площею 0,1451 та розташованого на ній житлового будинку на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки став ОСОБА_10, який і відчужив згадану земельну ділянку апелянту ОСОБА_5 по Договору купівлі-продажу земельної ділянки, нотаріально посвідченому 17 травня 2013 року (т.2, а.с. 4).

Тобто, як вбачається з вище наведеного, з 22 травня 2006 року по 17 травня 2013 року власником земельної ділянки АДРЕСА_2 (яка суміжна з земельною ділянкою АДРЕСА_1, яка на праві власності на той час належала та належить по даний час ОСОБА_3.) був ОСОБА_10, а апелянт ОСОБА_5 її власником стала лише з 17 травня 2013 року.

Саме у вище згаданий проміжок часу (з 22 травня 2006 року по 17 травня 2013 року), а саме: 26 квітня 2007 року Брюховицькою сільською радою було прийнято рішення № 55 «Про встановлення уточненої площі земельної ділянки», яке і оспорюється позивачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 шляхом подачі позову до суду 01.10.2015 року (через більш, як 8 років і 5 місяців після прийняття цього рішення).

В той же час, власником на той час суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2 ОСОБА_10 протягом більше шести років (з 26.04.2007 року по 17.05.2013 року) вище згадане рішення Брюховицької сільської ради № 55 від 26.04.2007 року не оспорювалось та не оскаржувалося.

Навпаки, 26 травня 2007 року ОСОБА_10 (як власником суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2) було погоджено ОСОБА_3 Акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки (т. 1, а.с. 11; т.2, а.с. 15), на підставі якого та вище згаданого рішення Брюховицької сільської ради № 55 від 26.04.2007 року у подальшому (09.11.2007 року) ОСОБА_3 і було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 (т.2, а.с. 9), який також оскаржується апелянтами.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1), а статтею 5 ЦПК - що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб (зокрема) у спосіб, визначений законом або договором.

Аналогічні за змістом норми містяться у статтях 3 та 4 ЦПК України в редакції 2004 року, яка була чинною на час прийняття сільською радою рішення та видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку, які оспорюються апелянтами, а також розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення.

Оскільки у 2007 році в результаті прийняття Брюховицькою сільською радою рішення № 55 від 26.04.2007 року та видачею ОСОБА_3 на підставі цього рішення Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 09.11.2007 року права, свободи чи законні інтереси ОСОБА_5 та ОСОБА_6 аж ніяк не могли бути порушеними, оскільки ОСОБА_5 стала власником суміжної земельної ділянки лише через більш, як шість років, а попередній її власник (ОСОБА_10) жодних претензій з приводу згаданих рішення та Державного акту не мав, то відсутні правові підстави для скасування цих рішення та Державного акту.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 лютого 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:

Судді: