УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року суддя Барського районного суду Вінницької області Єрмічова В.В., вирішуючи питання про відкриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Барського району Вінницької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Барського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Барського району Вінницької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи вважаю за необхідне залишити її без руху з таких підстав.

Відповідно до пунктів 4-6, 8-10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, та докази, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Однак, вимоги зазначені вище, позивачем не виконано.

Відповідно до п. 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами діючого на даний час ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 4 ч. 2 глави 1 Загального положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається державним нотаріусом.

Згідно з абз. 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У листі ВССУ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" також зазначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає, що спадкодавець ОСОБА_6 з 1995 року до дня смерті, тобто до 28 травня 2003 року, проживала в її квартирі, що розташована АДРЕСА_1, однак при цьому позивач не вказує якими доказами це підтверджується, і зазначає, що відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради Барського району Вінницької області № 908 від 2 вересня 2015 року позивач та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 прийняли спадщину в рівних долях після смерті ОСОБА_6, яка померла 26 травня 2003 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Крім того, обгрунтовуючи позов позивач посилається на ст. 550 ЦК УРСР, де вказано, що строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними, та на положення листа ВССУ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", відповідно до якого, передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося внатурі.

Вказана вимога міститься й у абз. 6 п. 24 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", де вказано, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як вбачається, позивачем вказане залишено поза увагою, оскільки у позовній заяві взагалі не зазначено про поважність причин пропуску шестимісячного строку звернення в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до абзаців 1-4, 8, 9 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК ( 435-15 ). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) ( 435-15 ), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК ( 435-15 ), звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину в наданий судом додатковий строк, має право звернутися до суду з вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, якщо спадкоємці, які прийняли спадщину, не дають згоду на внесення нотаріусом за місцем відкриття спадщини цих змін. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

У разі коли після спливу строку для прийняття спадщини та розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (стаття 1272 ЦК) ( 435-15 ), такі спадкоємці мають право вимагати передання їм частки в натурі шляхом перерозподілу майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

На виконання вимог, вказаних вище, позивачеві слід зазначити зміст позовних вимог щодо кожного відповідача та спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом; обгрунтувати, яким чином порушено, невизнано або оспорюються права, свободи чи інтереси позивача ОСОБА_2 сільською радою Барського району Вінницької області, яку позивач визначила відповідачем за цим позовом, вказавши при цьому інших спадкоємців, які прийняли спадщину за заповітом; викласти обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги, та докази, що підтверджують вказані обставини; надати відповідні документи на підтвердження спільного проживання зі спадкодавцем з 1995 року до дня смерті останньої; додати обґрунтовану постанову про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину; повідомити про наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини; документально підтвердити поважність причини пропуску шестимісячного строку звернення в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини.

Ураховуючи зазначене вище, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачеві п'ятидений строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі п. 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, статтями 549, 550 ЦК УРСР ЦК України (1963 року), абз. 2, 3 п. 23, абз. 1-4, 6, 8, 9 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", п. 4 ч. 2 глави 1 Загального положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства юстиції України від 21 квітня 2006 року № 31-32/111), листа ВССУ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", керуючись пунктамим 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, ч. 4 ст. 177, частинами 1, 2 ст. 185ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Барського району Вінницької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про продовження строку для прийняття спадщини залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 п'ятидений строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя