Справа № 308/5460/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді - Бедьо В.І.,

за участі секретаря - Пазяк С.М.

представника позивача за первісним позовом - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2 та його представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4

представників третьої особи Органу опіки та піклування Ужгородської районної

державної адміністрації Закарпатської області - Балаж Т.І., Каменца О.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_2, Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, з третіми особами без самостійних вимог Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, Ужгородської місцевої прокуратури, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визначення місця проживання малолітніх дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, з третьою особою без самостійних вимог Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_7 із позовною заявою до ОСОБА_2, Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, з третіми особами без самостійних вимог Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, Ужгородської місцевої прокуратури, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визначення місця проживання малолітніх дітей .

На обгрунтування позову такий зазначив, що 05 лютого 2005 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 47.

Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3

року народження та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року у справі № 303/65/16-ц.

Позивач вказує на те, що через суттєві фінансові складнощі у родині, вкрай незадовільний стан здоров'я доньки ОСОБА_9 було вирішено, що ОСОБА_8 поїде на заробітки до Німеччини,

куди після офіційного працевлаштування та оренди належного житла зможе забрати діток

для проживання та надати необхідне лікування для доньки.

ОСОБА_8, будучи вже в Німеччині, під час розмови з відповідачем була повідомлена

останнім, що той категорично заперечує щодо проживання малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з матірю.

Позивач наголошує на тому, що переїзд її для працевлаштування до Німеччини був

здійснений певною мірою лише в інтересах дітей, щоб забезпечити їх матеріальним

достатком, найкращою середньою та вищою освітою та високим медичним і соціальним

захистом, який зможе надати одна з найрозвинутіших країн Європи.

ОСОБА_7 вважає, що відповідач ОСОБА_2 насильно та умисно утримує у себе малолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10, здійснює тиск на дітей, підбурює до негативного ставлення до своєї матері ОСОБА_8, забороняє їм спілкуватися та зустрічатися з мамою та бабусею.

Позивачем з'ясовано, що Ужгородською районною державною адміністрацією

Закарпатської області було прийнято висновок № 340/03-38 від 18.04.2016 року, яким було

визначено місце проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з батьком ОСОБА_2 З вказаним висновком позивач не погоджується з тих підстав, що вона не знала про розгляд органом опіки та піклування чи комісією із захисту прав дитини вказаного питання, оскільки ніхто її про такий розгляд не повідомляв, вказане рішення прийнято рішення (висновок) прийнято виключно в інтересах батька, без жодного належного та допустимого доказу, тобто з порушення норм закону, адже жодних виняткових обставин, які б вказували на можливість визначення місця проживання дітей з батьком на її переконання не існує.

ОСОБА_11 зареєстрована на постійній основі з 10.08.2016 року за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою реєстраційного бюро м. Фюрт від 17.08.2016 року.

Відповідно до Договору оренди квартири від 14.07.2016 року ОСОБА_8 орендує безстроково квартиру за адресою АДРЕСА_2 з правом прийому та реєстрації на проживання до неї родини тому числі її дітей.

Згідно посвідчення про працевлаштування від 23.12.2016 року, позивач була

працевлаштована в АТ Йормас, які також надали їй позитивну характеристику.

Витягом з електронного реєстру доходів та податків за 2016 рік, від 04.01.2017 року, позивачем ОСОБА_8 справно сплачено усі податки та збори, що підтверджує її офіційний статус в Німеччині,сумлінне ставлення до своїх обов'язків та соціальні гарантії, що надаються їй державною.

Укладений трудовий договір між ОСОБА_8 та ТОВ АЛДІ від 01.02.2017 року на невизначений час підтверджує її офіційне працевлаштування та можливість займатися вихованням дівчат, оскільки щотижневий робочий час складає 18, 75 год.

Позивач також зазначає, що спиртними напоями не зловживає, не палить, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, чудово відноситься до дівчат, у 2016 році отримала особисте страхування, що підтверджується карткою серії НОМЕР_3, яким зможуть скористатися ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Крім того ОСОБА_7 переконана, що батько не зможе дати дітям ні належного виховання та розвитку, належної Європейської освіти, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров'я дітей умов проживання.

З огляду на те, що відповідач офіційно працевлаштований повний робочий день і по

змінам, то дівчата весь час проживають з його мамою і навіть ночують більшість днів, що на думку позивача підтверджує факт ухилення відповідача від своїх прямих обов'язків по вихованню доньок, крім того умисно, неправомірно не надає можливості виховувати дівчат позивачу.

Разом з тим ОСОБА_7 переконує, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування батька із доньками.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати неправомірним та скасувати висновок Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області № 340/03-38 від 18.04.2016 року про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_3 та визначити місце проживання малолітніх дітей з матірю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та посилаючись на зміст позовної заяви та наявні в матеріалах цивільної справи письмові докази просить задовольнити позов в повному обсязі. Також пода до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини усіх доходів до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідач та його представники проти позову заперечили і просили відмовити в його задоволенні у зв'язку з тим, що для малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_9 створені всі належні умови для проживання, розвитку та навчання за місцем проживання батька ОСОБА_2, спираючись на всі доводи зазначені в запереченнях на позовну заяву та звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7, з третьою особою без самостійних вимог Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів.

В обгрунтування поданого позову позивач за зустрічним позовом зазначив наступне.

Між ОСОБА_29 та ОСОБА_7 був укладений шлюб 05.02.2005 р. Від даного шлюбу народилося двоє дітей - ОСОБА_27 та ОСОБА_28, ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Будапешті, що підтверджується Виписками із Свідоцтва про народження від 08.10.2007 р. з перекладами з угорської мови на українську.

Діти є громадянами України, що підтверджується Довідкою про реєстрацію особи громадянкою України НОМЕР_6 від 03.08.2007 р. та Довідкою про реєстрацію особи громадянкою України НОМЕР_5 від 03.08.2007 р.

Шлюб між Позивачем та Відповідачем був розірваний судом, що стверджується Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.06.2016 р справі № 308/65/16-ц, ініціатором позову була ОСОБА_7 та згідно даного рішення вбачається, що позивачка при розірванні шлюбу не ставила в суді вимогу про визначення місця проживати дітей разом з нею, оскільки вже на той момент вона фактично проживала у Німеччині, усе кинула на Україні та поїхала за кордон, діти їй потрібні не були, у зв'язку з чим догляд за дітьми здійснював тільки їх батько.

Позивач за застрічним позовом вказує на те, що за кордоном ОСОБА_7 перебуває вже два роки починаючи з липня 2015 р. і саме з того моменту ОСОБА_29 сам проживає разом із своїми -доньками за адресою: АДРЕСА_5

ОСОБА_30 офіційно працевлаштований на ТОВ «Плодоовоч-Уж» на посаді старшого менеджера, отримує стабільний заробіток, що усе це піддтверджується Довідкою ТОВ «Плодоовоч-Уж» № 25 від 08.06.2017 р. Також звертає увагу на те, що керівництво ТОВ «Плодоовоч-Уж» озволяє ОСОБА_31 відлучатися під час робочого дня по сімейним справам пов'язаними із дітьми. ОСОБА_29 глибоко переконаний, що його діти повинні проживати разом із ним, як це вже триває два роки та не порушувати їхній звичний режим та стиль життя, зміни якого принесуть їм тільки зайві емоційні хвилювання та страждання, які їм вже раніше довелося пережити після від'їзду їх матері за кордон

Саме тому, для покращення емоційного стану дітей у зв'язку із сімейними обставинами та для покращення їх рівноваги, ОСОБА_29 водить дівчат до дитячого психолога, кандидата психологічних наук ОСОБА_12

ОСОБА_2 проживає разом зі своїми доньками у власному будинку, який належить йому, Позивачці за первісним позовом та їх донькам на праві спільної часткової власності.

Також їм усім на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка за даною адресою, площею 0,083 га (кадастровий номер НОМЕР_4).

Зазначеними фактами позивач за зустрічним позовом доводить, що діти забезпечені власним житлом саме на Україні, мають усі створені їх батьком житлові умови для їх повноцінного проживання, навчання, лікування і т.д. Тому ОСОБА_2 не зрозуміло, чому діти мають змінювати місце свого постійного проживання в Україні на місце проживання в Німеччині, яке є орендованим ОСОБА_7 та не зрозуміло, які умови для проживання дітей створені за вказаному адресою, невідомо також хто саме там є зареєстрованим та проживає крім ОСОБА_7

Також позивачу за зустрічним позовом не зрозуміло, чому діти мають проживати із матір'ю, яка їх два роки тому покинула, щоб влаштовувати своє подальше життя, не цікавилася дітьми, не відвідувала їх шкільні свята, її не цікавив їх внутрішній стан, їх хвилювання, вона не піклувалася про них як мати, тому для дівчат ОСОБА_29 є не тільки батьком, а такий замінив дітям і матір.

У березні 2016 року ОСОБА_30 звертався із відповідною заявою до Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про надання ними Висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком. На підставі його звернення було надано висновок № 340/03-38 від 18.04.201, згідно якого було прийнято рішення за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей з батьком.

На підтвердження того, що малолітні діти проживають разом із батьком саме в належних умовах для проживання позивач за зустрічним позовом додає Акт обстеження умов проживання від 22.03.2016 р.

Крім того, Відповідач за первісним позовом постійно одноособово слідкує за станом здоров'я дітей, приводить їх на профілактичні огляди до сімейного лікаря, що підтверджує Довідками виданими амбулаторією загальної практики-сімейної медицини с.Тарновці від 29.05.2017 р.

Також ОСОБА_2 зазначає, що одній з доньок, а саме ОСОБА_9, необхідно приділяти більше уваги та слідкувати за її станом здоров'я, оскільки вона є дитиною-інвалідом, хворіє на дитячий церебральний параліч, що підтверджується Випискою з протоколу ЛКК № 014/532 від 21.05.2014 р., а також цей діагноз вказаний на сторінці медичної картки дитини, у зв'язку з чим два рази на рік їй необхідно проходити курс реабілітації, курси масажу і т.д. Усім цим займається вже два роки поспіль одноособово батько дітей без участі та без будь-якої матеріальної и психологічної допомоги ОСОБА_7

Дівчата навчаються у Шишлівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів з угорською мовою навчання, що підтверджується Довідками № 272 та № 273 від 29.05.2017 р., їх успішність у навчанні підтверджується їх Табелями за 2016-2017 к, що є виключно заслугою їх батька, який з ним займається та приділяє і час, останній відвідує усі батьківські, є активним членом батьківської ради, займається, загально-культурним розвитком дівчат; дівчата відвідують приватні уроки репетитора з англійської, Ужгородську дитячу школу мистецтв, а ОСОБА_10 навчається у театральному класі, що підтверджується Довідкою виданою Ужгородською дитячою школою мистецтв №369 від 30.05.2017 р.

Крім того позивач за зустрічним позовом додав до позову письмові докази, які характеризують ОСОБА_32 з позитивного боку.

ОСОБА_2 звертає увагу на те, що ОСОБА_36 не має свого власного житла за кордоном, орендує одну кімнату, а тому на його думку існує ризик того, що діти можуть будь-який момент залишитися за кордоном без житла, або ж відповідач за зустрічним позовом може змінити в майбутньому конкретне місце проживання дітей, в результаті чого батько взагалі може втратити будь-який зв'язок із доньками.

Крім того ОСОБА_2 вказує на наступні можливі негативні наслідки у випадку визначення місця проживання дітей разом з матірю: заробітна плата у неї становить приблизна 1.000,00 євро, а згідно Договору оренди квартири, за квартиру комунальні послуги вона віддає половину свого доходу, відтак залишок заробітної плати залишається зовсім невеликий, порівняно із цінами у Німеччині, внаслідок чого така не зможе належним чином утримувати дітей; відсутність рідних, які зможуть допомогти у вихованні дітей.

ОСОБА_7 офіційно працевлаштована в Німеччині, її середня заробітна плата становить 1.000,00 євро на місяць, яку вона за ствердженням позивача за зустрічним позовом витрачає лише на власні потреби, не дивлячись на те, що одна із її доньок потребує й участі в додаткових витратах на лікування у звязку зі станом здоров'я.

З огляду на те, що ОСОБА_7 за час свого проживання у Німеччині вже змінювала своє місце роботи, ОСОБА_2 просити суд про присудження аліментів на утримання двох дітей саме у твердій грошовій сумі, оскільки інших дітей від іншого шлюбу у неї не має, на утриманні працездатних батьків також не має.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просить задовольнити зустрічну позову заяву в повному обсязі, зокрема визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_30 ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_30 ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, з їх батьком - ОСОБА_33 за адресою: АДРЕСА_6;стягнути з Відповідачки за зустрічною позовною заявою - ОСОБА_7 (ідент.код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_34 (ідент.код НОМЕР_2) на утримання двох малолітніх дітей аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 9.000,00 грн. щомісяця до досягнення ними повноліття та стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_34 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні заперечив проти задоволення зустрічної позовної заяви в повному осязі з підстав, викладених у змісті первісного позову та письмових запереченнях.

Представники третьої особи Органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області висловили позицію щодо доцільності задоволення зустрічного позову та визначення місця проживання разом з батьком - ОСОБА_2

Представник третьої особи - Ужгородської місцевої прокуратури в судове засідання не зявився, хоч був своєчасно повідомлений про дату та час судового засідання, про причину неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи - Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини- в судове засідання не зявився, хоч був повідомлений про дату та час судового розгляду, однак подав до суду заяву про судовий розгляд без його участі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши надані ними письмові докази, судом встановлено наступні обставини.

05.02.2005 р між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений шлюб.

Від даного шлюбу народилося двоє дітей - ОСОБА_30 ОСОБА_14 та ОСОБА_30 ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, які є громадянами України, що підтверджується Довідкою про реєстрацію особи громадянкою України НОМЕР_6 від 03.08.2007 р. та Довідкою про реєстрацію особи громадянкою України НОМЕР_5 від 03.08.2007 р.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.06.2016 р. шлюб між сторонами був розірваний.

Зі змісту даного рішення вбачається, що при вирішенні позову про розірвання шлюбу сторонами не ставилась в суді вимога щодо визначення місця проживати дітей, відтак сторони звернулися до суду з первісним та зустрічним позовами про визначення місця проживання їх спільних дітей ОСОБА_30 ОСОБА_14 та ОСОБА_30 ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення аліментів.

Про наявність спору щодо того, з ким з батьків будуть проживати малолітні діти свідчать подані сторонами письмові докази.

Як вбачається з первісного та зустрічного позовів, кожний з батьків бажає, щоб місце проживання доньок було визначене судом разом з ним.

З пояснень сторін судом встановлено, що починаючи з 2015 року неповнолітні діти ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають разом з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3, що також підтверджується доданою до цивільної справи довідкою секретаря виконавчого комітету Тарнівецької сільської ради № 489 від 26.05.2017 року.

ОСОБА_7 зазначає у позові, що ОСОБА_2 насильно утримує у себе малолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10, здійснює тиск на дітей, підбурює до негативного ставлення до своєї матері, забороняє їм спілкуватися та зустрічатися з мамою та бабусею після того, як вона через суттєві фінансові складнощі у родині та незадовільний стан здоров'я доньки ОСОБА_9 вирішила поїхати на заробітки до Німеччини, куди після офіційного працевлаштування та оренди належного житла зможе забрати діток для проживання та надати необхідне лікування для доньки.

Крім того позивач за зустрічним позовом зазначає, що Ужгородською районною державною адміністрацією Закарпатської області було прийнято висновок № 340/03-38 від 18.04.2016 року, яким було визначено місце проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з батьком ОСОБА_2

З вказаним висновком позивач за первісним позовом не погоджується з тих підстав, що вона не знала про розгляд органом опіки та піклування чи комісією із захисту прав дитини вказаного питання, тому на її думку вказане рішення прийнято прийнято виключно в інтересах батька, без жодного належного та допустимого доказу, тобто з порушення норм закону, адже жодних виняткових обставин, які б вказували на можливість визначення місця проживання дітей з батьком на її переконання не існує.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З доданого до матеріалів цивільної справи листа Начальника служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області № 241/12/01-17 від 14.03.2017 року, адресованого адвокату позивача за первісним позовом ОСОБА_1 вбачається, що 16.09.2016 року до служби у справах дітей райдержадмінстарції звернулася гр. ОСОБА_16 (бабуся малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_35.) з проханням про проведення з гр. ОСОБА_2 профілактичної бесіди щодо усунення перешкод у спілуванні з внучками. Гр. ОСОБА_2 був запрошений до служби для надання пояснень щодо створення перешкод у спілкуванні бабусі ОСОБА_8 із малолітніми онуками.

Вказаним запитом фактично позивач за первісним позовом підтверджує, що існували певні труднощі в спілкуванні з малолітніми дітьми в бабусі ОСОБА_16, у зв'язку з чим відповідно Службою у справах дітей і була проведена бесіда з ОСОБА_2

Разом з тим жодних підтверджень щодо неможливості спілкування ОСОБА_7 зі своїми доньками ОСОБА_9 та ОСОБА_17 або ж доказів того, що батько дітей ОСОБА_2 чинив перешкоди у вільному доступі до дітей ОСОБА_7 та її представником не надано.

Зокрема матеріали цивільної справи не містять жодних доказів звернення сторони позивача за первісним позовом ОСОБА_7 до служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області з метою врегулювання питання доступу до її малолітніх доньок.

Натомість позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернувся до Служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області із заявою № Ч0301/04-14 від 18.03.2016 року з питанням про визначення місця проживання дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 з тих підстав, що з липня 2015 року ОСОБА_8 з смією не проживає та знаходиться за кордоном.

З доданої до матеріалів цивільної справи копії висновку № 340/03-38 від 18.04.2016 року вбачається, що питання про визначення місце проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було розглянуте на засіданні комісії з питань закисту прав дитини, яке відбулося 29.03.2016 року. У висновку вказано, що ОСОБА_8 не зявилась на вказане засідання, хоч була повідомлена про його проведення належним чином. Натомість батько ОСОБА_2 на засіданні підтримав викладені у заяві обставини і просив визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з ним оскільки в останній період мати дітей не займається їхнім вихованням.

П. 73 Постанови № 866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» регламентовано, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.

Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.

Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та

Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей.

П.74. Постанови № 866 визначено, що під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

Відтак, вивчивши зміст оскаржуваного позивачем за первісним позовом висновку № 340/03-38 від 18.04.2016 року, яким було визначено місце проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з батьком ОСОБА_2 судом встановлено, що такий був винесений на підставі характеристики, виданої Тарнівецькою сільскою радою відносно ОСОБА_2, а також характеристики за його місцем роботи ТОВ «ПЛОДООВОЧ -УЖ», що характеризують останнього з позитивного боку; заяв знайомих та друзів сімї ОСОБА_2, зокрема ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, які також підтвердили інформацію щодо перебування ОСОБА_7 за кордоном ; характеристик дітей, наданих Шишлівською загальноосвітньою школою, які також підтверджують ту обставину, що з вересня 2015 року загальний догляд за дітьми здійснює батько дітей ОСОБА_2, який приймає активну участь у батьківських зборах, є активним членом батьківської ради, максимально турбується про своїх дітей та забезпечує їм усім необхідним для всебічного розвитку. Також службою у справах дітей було здійснено обстеження умов місця проживання неповнолітніх дітей та відбулося спілкування з Каміллою та Евеліною, які також розповідали про перебування матері за кордоном та про спілкування з нею за допомогою інтернету.

Узагальнюючи вищевказане, суд приходить до переконання, що вказане рішення служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області винесено у відповідності до СК України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів україни від 24.09.2008 року № 866 і станом на дату прийняття такого існували правові підстави для визначення місця проживання неповнолітніх дівчат ОСОБА_9 та ОСОБА_10 разом з батьком, який дійсно починаючи з липня 2015 року одноособово здійснював догляд, виховання та матеріальне забезпечення дітей, що також не спростовано ОСОБА_7

Положеннями ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутності обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи суд вирішує відповідного до свого внутрішнього переконання.

Таким чином судом не отримано від позивача за первісним позовом жодних доказів того, що оскаржуваний висновок винесений неправомірно, всупереч фактичних обставин справи та всупереч інтересів малолітніх дітей, що відповідно є підставою для відмови в частині позовної заяви щодо визнання неправомірним та скасування висновку Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області № 340/03-38 від 18.04.2016 року.

Вивчивши вимоги сторін щодо визначення місця проживання дітей суд виходить із наступного.

Позивач за первісним позовом наголошує на тому, що переїзд її для працевлаштування до Німеччини був здійснений лише в інтересах дітей, щоб забезпечити їх матеріальним

достатком, належною освітою та високим медичним і соціальним захистом і відтак неможливість вільного спілкування та зустрічі з рідними доньками слугували підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому остання відповідно просить суд та визначити місце проживання малолітніх дітей з матірю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4

Натомість позивач за зустрічним позовом заперечує проти визначення місяця проживання дітей разом з матірю ОСОБА_7 з тих підстав, що остання два роки тому покинула сімю, не цікавилася дітьми, не піклувалася про них як мати, в результаті чого ОСОБА_29 був для дітей не тільки батьком, а й виконував роль матері. Крім того ОСОБА_2 зазначив, що зміна місця

проживання дітей може завдати шкоди психічному здоровю дітей, які вже змушені були відвідували психологів після переїзду їх матері за кордон.

У статті 141 Сімейного кодексу України (надалі - СК) зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У ч. 2 ст. 24 Конституції України зазначено, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частина 3 ст. 24 Конституції України проголошує, що рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров'я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Частиною 1 ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

17.08.2017р. ВССУ у інформаційному листі № 9-1580/0/4-17 надав деякі роз'яснення судам нижчих інстанцій щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини.

У вказаному листі ВССУ зазначив, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М. Є. Проти України», яке набуде статусу остаточного відповідно до порядку, передбаченого пунктом 2 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція). У цьому рішенні ЄСПЛ констатував порушення Україною права заявника, гарантованого статтею 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції, у зв'язку з рішеннями національних судів про визначення місця проживання дитини заявника.

ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У свою чергу ВССУ наголосив, що з метою недопущення в подальшому порушень, які констатовані ЄСПЛ у справі «М. Є. проти України», у разі набрання рішенням статусу остаточного судам під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини слід враховувати наведене вище.

Крім того, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до

якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні 5 презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року).

У зв'язку з наведеним рішенням ЄСПЛ та роз'ясненням ВССУ, суд зобовязаний більш ретельно досліджувати обставини справи, на предмет того, хто з батьків зможе якнайкраще забезпечити інтереси дитини, не обмежуючись при цьому тільки наявність зазначених у Постанові ВСУ № 6-2445цс16 виняткових обставин.

Зазначені норми закону зобов'язують суд детально вивчити всі фактичні обставини справи з метою визначення місця проживання, яке максимально відповідатиме саме інтересам неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10

При вивченні наданих сторонами письмових доказів встановлено, що обидві сторони надали характеристики з місця роботи.

Так, ОСОБА_36 додала до позовної заяви повідчення з її місця роботи в АТ Йормас, в якій зазначено, що ОСОБА_36 працювала на вказаному підприємсті до 23.12. 2016 року та позитивно характеризувалась за місцем роботи.

Крім того позивач надала суду копію трудового договору від 01.02.2017 року, який відповідно підтверджує її працевлаштування в ТОВ та ОСОБА_37 на посаді співробітника продажі з визначеню заробітною платою у розмірі 1 030 Євро.

ОСОБА_2 також додав довідку з місця роботи Вих. № 25 від 08.06.2017 року, яка підтверджує, що такий працює в ТзОВ «Полодоовоч - Уж» на посаді старшого менеджера і його заробітна плата за останні 6 місяців склала - 85 293, 77 грн. Крім того позивач за зустрічним позовом надав характеристику з місця роботи від 08.06.2017 року, згідно якої ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем роботи.

Крім того позивач за зустрічним позовом надав суду копію трудової книжки, якою підтверджує той факт, що починаючи з 2000 року по 2017 рік ОСОБА_2 був працевлаштований, за винятком незначного періоду часу, тобто це вказує на те, що він мав постійне джерело доходу, необхідне для утримання сімї.

Обидві сторони доводять суду, що їх графік роботи дозовляє їм займатись вихованням дітей.

Так ОСОБА_36 зазначає, що умови її трудового контракту передбачають договірний щотижневий робочий час 18, 75 годин, що відповідно надасть змогу приділяти увагу дітям.

ОСОБА_2 також надав розяснення Директора ТОВ «Плодоовоч - Уж» від 21.08.2017 року, який пояснює, що старшому менеджеру ОСОБА_2 у звязку з сімейними обставинами дозволено в робочий час відлучатись по власним потребам (наприклад відвести дітей до лікаря, на лікувальні процедури, на заняття, гуртки і т.д.).

Надавши оцінки вищезазначеним встановленим фактам суд приходить до висновку, що обидві сторони працевлаштовані та позитивно характеризуються за місцем роботи, доводять своє бажання та можливість здійснювати догляд за малолітніми дітьми.

Однак суд також не може залишити поза увагою ту обставину, що ОСОБА_7 бажає визначити місце проживання дітей в іншій країні, зокрема в Німеччині, де вона на даний час проживає, що відповідно потребує чималих зусиль для організації переїзду, облаштування побуту, влаштування дітей у навчальні заклади, мовну, соціальну адаптацію тощо.

Разом з тим на підставі матеріалів цивільної справи встановлено, що на даний час малолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_9 проживать разом з батьком ОСОБА_2 у власному будинку, який належить йому, Позивачці за первісним позовом та їх донькам на праві спільної часткової власності, а саме по 1/6 частці йому та Позивачці за первісним позовом та по 1/3 частці донькам, що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 21.03.2014 p., Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 19388109 від 21.03.2014 p., Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 19388073 від 21.03.2014 p., Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 19388135 від 21.03.2014 р. та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 19388160 від 21.03.2014 р.

Також їм усім на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка за даною адресою, площею 0,083 га (кадастровий номер НОМЕР_4), що підтверджується Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.03.2014 р. та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за № 19387802 від 21.03.2014 р.

Також матеріали цивільної справи містять Акт обстеження умов проживання від 22.03.2016 року, складений завідувачем сектору соцільаного захисту дітей ОСОБА_23 та начальником служби у справах дітей райдержадміністрації ОСОБА_24 за місцем проживання неповнолітніх дітей, за адресою АДРЕСА_7 з якого слідує, що даний житловий будинок складається з трьох житловиз кімнат та за вказаною адресою створені всі умови для належного виховання та проживання дітей.

На противагу цьому позивач за первісним позовом також зазначає, що зареєстрована на постійній основі з 10.08.2016 року за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою реєстраційного бюро м. Фюрт від 17.08.2016 року.

Відповідно до Договору оренди квартири від 14.07.2016 року ОСОБА_38 орендує безстроково квартиру за адресою АДРЕСА_2 з правом прийому та реєстрації на проживання до неї родини тому числі її дітей.

З вищевказаного слідує, що ОСОБА_7 орендує 1-кімнатний будинок на постійній основі, однак жодних інших відомостей, актів тощо, складених компетентним органом, які б містили відомості щодо дійсних умов проживання за вказаною адресою та вказували б на створені належні умови для проживання та навчання двох неповнолітніх дітей, позивачем за первісним позовом не надано.

З матеріалів цивільної справи встановлено, що дівчата ОСОБА_10 та ОСОБА_9 навчаються у Шишлівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів з угорською мовою навчання, що підтверджується Довідками № 272 та № 273 від 29.05.2017 р., їх успішність у навчанні підтверджується доданими до справи табелями за 2016-2017 к.

Також вказаним навчальником закладом надано характеристики відносно неповнолітніх дітей, якими підтверджується, що загальний догляд за ученицями з вересня 2015 року здійснює тільки батьком ОСОБА_2, який приходить на батьківські збори, на різні шкільні мироприємства, є активним членом батьківської ради, максимально доглядає за дітьми та забезпечує їх усіма шкільними приладдями.

Натомість вказані характеристики не містять жодних відомостей щодо участі у навчальному процесі за останні два роки матері неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_9 - ОСОБА_7

Крім того позивачем за зустрічним позовом додано до матеріалів справи довідки № 01-03/369, 01-03/370 від 30.05.2017 року, згідно яких ОСОБА_39, та ОСОБА_17 навчаються також в Ужгородській дитячій школі мистецтв.

З наданих ОСОБА_2 письмових матеріалів встановлено, що на даний час дівчата відвідують психолога у зв'язку із сімейними обставинами для покращення емоційного стану.

З 2014-2016 рр. сім'я ОСОБА_2 проходила по 10- днів реабілітацію на психокорекцію дитячо-батьківських відносин, лікування затримки психомоторного і психомовного розвитку, лікування функціональних (невротичних і соматоформних) розладів, надання інформаційної підтримки батька - курс реабілітації у 2014 р. 100,00 грн., в 2015 р. - 8.000,00 грн., в 2016 р. - 9.500, 00 грн.

У 2017 рр. дівчата проходили місячний курс у психологічному таборі, де метою був відпочинок, оздоровлення, розвиток, психодіагностика та корекція дитячо-батьківських відносин; нормалізація поведінкових і емоційних порушень; розвиток і посилення адаптивних здібностей, а також когнітивних і афективних функцій, що сприяють формуванню пристосованості ( вартістю курс 1500 грн. за курс).

З 2016 - 2017 р. ОСОБА_9 4 рази проходила в даному центрі реабілітацію, відвідувала курси тайського масажу та танцювальної терапії з метою лікування затримки психомоторного розвитку - (вартість курсуу 1500, 00 грн., а разом за чотири курси 6.000,00 грн.) Усі проплати здійснювалися ОСОБА_2

Вказані обставини свідчать про те, що у дівчат, зокрема ОСОБА_9, наявні проблеми психомоторного та психомовного розвитку, яка має статус дитини-інваліда та хворіє на дитячий церебральний параліч, що в свою чергу підтверджується Випискою з протоколу ЛКК № 014/532 від 21.05.2014 року . У зв'язку з цим два рази на рік дитина має проходити курс реабілітації, курси масажу тощо.

Позивач за зустрічним позовом надав суду також письмові докази того, що ОСОБА_9 задіяна протягом останніх років в індивідуальних програмах по реабілітації у зв'язку з визначеним діагнозом, що відповідно потребує чималих зусиль та фінансових вкладень з боку батька.

ОСОБА_8 вказує на те, що у 2016 році отримала особисте страхування, що підтверджується карткою серії НОМЕР_3, яким на її думку зможуть скористатися ОСОБА_9 та ОСОБА_10, з огляду зокрема на те, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на диспансерному обліку у дитячого лікаря невролога з діагнозом: паралітичний синдром, лівобічний геміпарез, когнітивний дефіцит та має статус дитини - інваліда; також у дитини вада зору. Відтак позивач за первісним позовом вважає, що на Україні такій не можуть забезпечити належного лікування, натомість особисте страхування позивача зможе надати дитині найкраще лікування в Німеччині.

Разом з тим судом звернуто увагу на те, що ОСОБА_7 не надано жодних доказів того, що за останні декілька років нею вживались певні заходи, сплачувались певні оздоровчі путівки, спрямовані на покращення фізичного та духовного ровитку їх малолітніх дітей.

ОСОБА_7 вказує на те, що умисне утримання ОСОБА_2 дівчат в України може призвести до незворотних наслідків, коли ОСОБА_9 може втратити зір і його відновлення буде неможливим. Однак нею не надано жодних доказів того, що вона здійснювала будь-які заходи з метою організації відповідного лікування ОСОБА_9 за кордоном, а саме в Німеччині, а натомість батько дівчат перешкоджав їй у цьому.

Положеннями ч. 2 ст. 160 СК України регламентовано, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Слідуючи вказаній нормі закону судом біло відібрано в судовому засіданні пояснення в неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_9, які висловили бажання залишити їх проживати разом з батьком ОСОБА_2

Узагальнивши всі вище встановлені факти суд приходить до переконання, що у даному конкретному випадку станом на час розгляду справи, враховуючи висновок органу у справах дітей, побажання безпосередньо ОСОБА_9 та ОСОБА_25, саме за місцем проживання батька ОСОБА_2 створено безпечне, спокійне та стійке середовище для проживання та виховання неповнолітніх дітей, оскільки таким підтверджено з посиланням на докази, що ним вживаються всі необхідні заходи для створенні для доньок якнайкращих умов для всебічного розвитку, чого не доведено позивачкою за первісним позовом ОСОБА_7

Тому суд з метою забезпечення «якнайкращих інтересів дітей», детально вивчивши всі докази, врахувавши різноманіті чинники, які можуть вплинути на інтереси дітей, приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити та задовольнити зутрічний позов, визначивши місце проживання дітей разом з батьком ОСОБА_2

Вивчивши вимогу зустрічного позову щодо стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 9 000 гривень, суд виходить з наступного

Згідно положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у втредій грошовій сумі.

Позивачем за зустрічним позовом вказується на доцільність стягнення аліментів з ОСОБА_7 у твердій грошовій сумі з тих підстав, що остання може змінити місце роботи.

Однак станом на час розгляду справи ОСОБА_7 надана довідка з постійного місця роботи, що відтак дає суду законні підстави для стягнення з неї аліментів на утримання дітей в частці від заробітку, зокрема у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 30.08.2017 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 209, 259, 263 - 265 ЦПК України ЦПК України, ч. 1 ст.ст.160, 161, 180, 181СК України , суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_2, Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, з третіми особами без самостійних вимог Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, Ужгородської місцевої прокуратури, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визначення місця проживання малолітніх дітей - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7, з третьою особою без самостійних вимог Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати при батькові - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_8

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 30.08.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн. (шістсот сорок ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.І.Бедьо