АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 675/2489/16-ц
Провадження № 22-ц/792/54/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Янчук Т.О.,

суддів: Грох Л.М., Талалай О.І.,

секретаря: Лапка Ю.В.,

з участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №675/2489/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду від 14 серпня 2017 року (суддя Демчук П.В.) за позовом ОСОБА_1 до Ізяславської міської ради, ОСОБА_3, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання недійсними рішень, державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування запису про реєстрацію акта у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю,-

в с т а н о в и в :

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звертаючись до суду із вищевказаним позовом зазначав, що за договором дарування від 26 липня 2001 року він є власником будинку АДРЕСА_1. З набуттям права власності на житловий будинок до нього перейшло право користування земельною ділянкою, площею 715 кв.м, за вказаною адресою. Проте, до його будинку немає під'їзду, що створює незручності у використанні як самого будинку, так і земельної ділянки.

26 липня 2014 року він звернувся до Ізяславської міської ради з заявою про виділення земельної ділянки, площею 895 кв.м, що належала ОСОБА_4, яка померла у 1977 році, для обслуговування житлового будинку та облаштування під'їзду до нього.

Однак, Ізяславська міська рада у задоволенні заяви відмовила, зазначивши, що за рахунок земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ОСОБА_4, було розширено земельну ділянку ОСОБА_5. А тому, на даний час саме вона є її власником, а не міська рада.

Проте, з такою відповіддю позивач не погоджується. Зазначає, що 14 сесією Ізяславської міської ради народних депутатів XXI скликання за 1993 рік, прийнято рішення про затвердження списків громадян, які подали заяви на приватизацію земельних ділянок. У списку значиться ОСОБА_6, якій передано у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку земельну ділянку, площею 600 кв.м. Тоді як, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1, виданого 5 квітня 1994 року на підставі рішення сесії Ізяславської міської ради народних депутатів від 15 грудня 1993 року № 14/21, ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Демчук П.В. Категорія: 47

Доповідач: Янчук Т.О.

ділянку, площею 0,0781 га, що є більшим на 181 кв.м, який не передавався ОСОБА_6 жодними правовими документами.

У подальшому, рішенням виконавчого комітету Ізяславської міської ради № 175 від 20 грудня 1996 року ОСОБА_6 дозволено розширити присадибну ділянку по АДРЕСА_2, на 895 кв.м за рахунок вільної земельної ділянки. До державного акта на право приватної власності від 05.04.1994 року було внесено зміни та зроблено дописи, з зазначенням, що ОСОБА_6 також надана земельна ділянка розміром 895 кв.м.

Вважає, що таке рішення суперечить вимогам ЗК УРСР, що діяв на той час, та ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», адже до повноважень виконавчих комітетів не входило розширення земельних ділянок. Такі питання вирішувались сесією міської ради. Передана земельна ділянка ОСОБА_6 в користування, згідно рішення виконавчого комітету Ізяславської міської ради №175 від 26.12.1996 року, не була оформлена належним чином, у відповідності до ст.23, 24 ЗК УРСР. Відповідного договору чи іншого правового документу укладеного між органом місцевого самоврядування та ОСОБА_6, а також її спадкоємцем ОСОБА_3 не має, а тому перебування земельної ділянки в користуванні в розмірі 1076 кв.м є незаконним та безпідставним. Так як у власність особі може бути передана лише земельна ділянка у розмірі 600 кв.м. Без наявності погодження з обласною радою народних депутатів, без належних повноважень та в порушення норм земельного законодавства, виконавчий комітет самостійно прийняв рішення надати ОСОБА_6 для обслуговування будівель та ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку в розмірі 1676 кв.м.

Вважає, що ОСОБА_6 державний акт на земельну ділянку видано незаконно, тому що з попередніми власниками, а на даний час позивачем, як з суміжними користувачами, площа земельної ділянки не погоджувалась, в акті про встановлення розташування меж земельної ділянки в натурі, підпис суміжних землекористувачів підроблений. Крім того, під час видачі акта не враховано, що між суміжними земельними ділянками відсутній прохід та доцільність встановлення заїзду до буд.АДРЕСА_1 за рахунок частини земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_2.

А тому, просив суд, визнати недійсними рішення виконавчого комітету Ізяславської міської ради від 15.12.1993 року №14/21, рішення виконавчого комітету Ізяславської міської ради від 26.12.1996 року №175 в частині надання дозволу ОСОБА_6 розширити присадибну ділянку по АДРЕСА_2 на 895 кв.м за рахунок вільної земельної ділянки. Визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 05.04.1994 року виданого ОСОБА_6 та скасувати запис №174 про реєстрацію вказаного акта в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у відповідності до первинних записів зроблених в державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 05.04.1994 р., виданого ОСОБА_6 на підставі рішення сесії Ізяславської міської Ради народних депутатів від 15.12.1993 р. №14/12, останній було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,0781 га згідно з планом для обслуговування будинку.

Згодом до даного акта було внесено зміни та зроблено дописку із зазначенням, що ОСОБА_6 також передана земельна ділянка розміром 895 кв.м. з метою розширення присадибної ділянки згідно рішення виконавчого комітету Ізяславської міської ради народних депутатів №175 від 20.12.1996 р.

Відповідно до ст.56 ЗК УРСР 1992 р. для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сесії сільської, селищної, міської ради народних депутатів передаються у власність безоплатно земельні ділянки в межах населених пунктів у розмірах, не більше 0,6 га.

Зміст рішення сесії Ізяславської міської Ради народних депутатів від 15.12.1993 р. №14/21 не відповідає розмірам земельної ділянки зазначеним у державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 05.04.1994 р., у відповідності до якого розмір приватизованої земельної ділянки ОСОБА_6 є більшим на 181 кв.м і які не передавалися їй жодним рішенням уповноважених на те органів.

Таким чином, без належних повноважень та в порушення земельного законодавства виконавчий комітет Ізяславської міської ради самостійно прийняв рішення про надання громадянці ОСОБА_6 для обслуговування будівель та ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку в розмірі 1676 кв.м. Проте, суд всіх обставин справи належним чином не з'ясував, а тому ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник Ізяславської міської ради в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в порядку установленому законом.

Заслухавши доповідача, доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Суд першої інстанції, з урахуванням норм ч.1 ст.15 ЦК України, встановивши що оспорюваними рішеннями виконавчого комітету Ізяславської міської ради та державним актом про право власності на земельну ділянку не порушуються права та законні інтереси позивача, у зв'язку з чим дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з положеннями ст.316 Цивільного кодексу України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права.

Право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Питання набуття та позбавлення права власності врегульовані Цивільним кодексом України, зокрема, ст. 346, яка передбачає такі підстави припинення права власності як: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток історії та культури; викупу земельної ділянки у зв'язку із суспільною необхідністю; викупу нерухомого майна у зв'язку з викупом з метою суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЗК України (в ред. від 18.12.1990 року) станом на 20 грудня 1996 року повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Як встановлено судом, рішенням Ізяславської міської ради від 15 грудня 1993 року було затверджено списки громадян міста, які подали заяви на приватизацію земельних ділянок. В даному списку під № 1060 значиться ОСОБА_6, якій виділено 600 кв.м для передання у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку (а.с.11).

05 квітня 1994 року ОСОБА_6 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, площею 0,0781 гектарів, на території Ізяславської міської ради, з яких 0,0663 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, а 0,0118 га - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 9).

Рішенням Ізяславської міської ради від 16 червня 1993 року № 10 «Про хід земельної реформи та приватизацію землі» делеговано виконкому Ізяславської міської ради в міжсесійний період повноваження у вирішенні питань по наданню, вилученню та перерозподілу земельних ділянок згідно з вимогами земельного кодексу України (пункт 6).

Рішенням виконавчого комітету Ізяславської міської ради від 20 грудня 1996 року №175 дозволено ОСОБА_6 розширити присадибну ділянку по АДРЕСА_2, на 895 кв.м за рахунок вільної земельної ділянки (а.с. 12, 8).

У зв'язку з цим, до розділу «Зміни у межах і розмірах земельної ділянки» вищевказаного Державного акта були внесені зміни та зазначено, що ОСОБА_6 було виділено ще 0,0895 га, а отже, загальний розмір земельної ділянки, власником якої вона є, становить 0,1676 га (а.с. 9).

26 липня 2001 року ОСОБА_1 прийняв в дар від ОСОБА_8 житловий дерев'яний з прибудовою будинок, житловою площею 34,5 кв.м., загальною площею 47,3 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1, розміщений на земельній ділянці 600 кв.м (а.с. 17).

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Ізяславської міської ради зі скаргою на сусідніх землекористувачів, посилаючись на те, що останні перегородили заїзд до його будинку, порушили межі його земельної ділянки, незаконно використовують суміжну земельну ділянку та, окрім того, КП «Ізяславводоканал», яке розташоване по АДРЕСА_1, здійснило незаконно державну реєстрацію.

09 жовтня 2013 року комісія у складі спеціалістів Ізяславської міської ради та виконкому розглянула на місцевості у присутності скаржника дану скаргу. Останній пояснював, що його не влаштовує те, що він не має заїзду до свого будинку по АДРЕСА_1. З його слів, раніше заїзд до будинку здійснювався через територію пожежного депо, на даний час територія КП «Ізяславводоканал». Директор перегородив заїзд і не дозволяє йому проїжджати через територію підприємства. Також ОСОБА_1 повідомив комісії, що є можливість заїзду до його ділянки через проїзд між територією КП «Ізяславводоканал» та земельною ділянкою АДРЕСА_3 через ділянку, яку незаконно використовує ОСОБА_3

Комісією оглянуто присадибну земельну ділянку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1, межі земельної ділянки та запропоновані скаржником варіанти під'їзду до його будинку. Також комісією розглянуто розташування земельних ділянок АДРЕСА_1 на генеральному плані міста. Розглянуто Державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_6 по АДРЕСА_2, Державний акт на право постійного користування землею ДКП «Ізяславводоканал» та інші документи.

Комісією встановлено, що: 1) згідно генерального плану міста заїзд до будинковолодіння АДРЕСА_1 зі сторони вулиці відсутній. Вихід з земельної ділянки на землі загального користування здійснюється зі сторони річки Понорка; 2) земельна ділянка, яку використовує ОСОБА_3 перебуває у приватній власності ОСОБА_6 згідно Державного акта на право приватної власності на землю; 3) номер будівлі, в якій на даний час знаходиться КП «Ізяславводоканал», не змінювався з 1998 року; 4) земельна ділянка за АДРЕСА_2 на даний час відсутні; 5) межа між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 не відповідає межі, яка зазначена у плані на земельну ділянку АДРЕСА_4.

Землекористувачі по АДРЕСА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомили комісії, що вони встановлювали огорожу (біля будинку з боку КП «Ізяславводоканал») на тому ж місці, де була стара огорожа. У спілкуванні з ОСОБА_1 розмови щодо неправильного розташування огорожі ніколи не було. Громадяни ОСОБА_10 згідні, щоб огорожа була розташована відповідно до плану на земельну ділянку і проходила по прямій лінії від старого будинку в сторону річки, а не так як поставив стовпчики ОСОБА_1 Також ОСОБА_10 повідомили, що проїзду до їхнього будинку та будинку ОСОБА_1 з АДРЕСА_1 ніколи не було. Раніше вони проїжджали через територію пожежного депо. Зараз начальник не дозволяє цього робити.

Комісією вирішено: 1) рекомендувати ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_10 для вирішення питання відновлення меж земельних ділянок звернутись до організації, яка має відповідний дозвіл на проведення даного виду робіт; 2) повідомити вищезазначених осіб про обов'язок дотримання правил добросусідства; 3) рекомендувати ОСОБА_1 вирішувати питання щодо влаштування проїзду до присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1, шляхом встановлення земельного сервітуту для проїзду - за договором з ОСОБА_6 (через її земельну ділянку по АДРЕСА_2) або Ізяславською міською радою, як власником земельної ділянки, яка перебуває у користуванні КП «Ізяславводоканал», а у разі відсутності згоди на укладення договору - у судовому порядку; 4) повідомити ОСОБА_1, що державна реєстрація КП «Ізяславводоканал» відповідає вимогам закону; 5) повідомити ОСОБА_1, що ОСОБА_3 не здійснено відповідно до ст. 197-1 КК України самовільного зайняття земельної ділянки (фактичного використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду). ОСОБА_3 використовує земельну ділянку відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1.

Вищевказане підтверджується даними акта від 09 жовтня 2013 року, складеного та підписаного членами вищевказаної комісії Ізяславської міської ради та виконкому (а.с.63,64).

ОСОБА_1 звертався до Ізяславської міської ради з заявою про виділення йому земельної ділянки, яка належала ОСОБА_4

11 серпня 2014 року Ізяславська міська рада своїм листом за № 409 повідомила останнього про те, що його заява розглянута. Однак, задоволенню вона не підлягає, оскільки за рахунок земельної ділянки, яку він просить виділити, було розширено земельну ділянку ОСОБА_6 по АДРЕСА_2, та надано її останній у власність. Отже, спірна земельна ділянка не може бути предметом розгляду на сесії.

Зазначені обставини визнаються сторонами та підтверджуються письмовими доказами які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, судовому захисту підлягає лише порушене право. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження порушення його прав рішенням виконавчого комітету Ізяславської міської ради від 15.12.1993 року №14/21, рішенням виконавчого комітету Ізяславської міської ради від 26.12.1996 року та виданим ОСОБА_6 на підставі зазначеного рішення від 15.12.1993 року державного акта на право власності на землю, до якого в подальшому вносилися зміни відповідно до рішення виконавчого комітету від 26.12.1996 року в тому числі, враховуючи, що позивач ніколи не був суміжним землекористувачем спірної земельної ділянки.

Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позову є правильним.

Що стосується твердження позивача щодо облаштування під'їзду до будинку ОСОБА_1, то такий ні в якому разі не може бути влаштований за рахунок позбавлення права власності на земельну ділянку іншої особи. Натомість, Цивільний кодекс України надає можливість вирішити дане питання шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод, як з власниками, так і землекористувачами земельних ділянок.

Інші доводи апеляційної скарги зазначені висновки суду не спростовують, вони є аналогічними з доводами позовної заяви, зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального права, які б могли привести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 січня 2018 року.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук