Справа № 186/73/18
Провадження номер № 2/0186/87/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Демиденко С.М.

секретар: Фадєєва Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання батьківства.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання батьківства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з лютого 2014 року проживав у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_3. Оскільки позивач з ОСОБА_2 не знаходились у зареєстрованому шлюбі та не звертались із спільною заявою про реєстрацію народження дитини, відомості про батька дитини в актовий запис про народження вносилися зі слів матері, тому батьком зазначено ОСОБА_1. Позивач хоче звернути увагу на те що в свідоцтві про народження доньки батьком вказане його ім'я та по-батькові «Олексій Володимирович», що додаткове підтверджує факт наявності кровної спорідненості.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 померла.

Дитина формально залишилась без батьківського піклування, хоча фактично вони проживали разом однією сім'єю. Увесь цей час він доглядає та утримує доньку ОСОБА_3, забезпечує усім необхідним, купує одяг, забезпечує продуктами харчування, вітамінами, приділяє належну увагу вихованню.

Після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, донька ОСОБА_3 постійно проживає з позивачем та його батьками: ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В їх сім'ї створені усі умови для проживання доньки та онуки ОСОБА_3.

Між ними панує дружня атмосфера та взаємоповага.

Згідно акту обстеження умов проживання від ІНФОРМАЦІЯ_4, виданого службою у справах дітей Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дійсно мешкає за адресою: АДРЕСА_1. В сім'ї панує взаємоповага та порозуміння, дитина одягнута за сезоном, продуктами харчування забезпечена відповідно віку.

22 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 разом з донькою, ОСОБА_3, звернулись до ТОВ «Медікал Геномікс Україна 1» для проведення генетичної експертизи та отримання висновку про біологічне батьківство за аналізами ДНК. Згідно висновку про біологічне батьківство, наданого ТОВ «Медікал Геномікс Україна 1» біологічне батьківство ОСОБА_1 по відношенню до дитини ОСОБА_3 не може бути виключено. Ймовірність батьківства складає 99,9999%.

Викладені обставини дають підстави про можливість визнання його батьківства відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскільки позивач не перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та у свідоцтві про народження ОСОБА_3 він не вказаний як батько, то у зв'язку із неможливістю надати оригінал, надав суду копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження ОСОБА_3 із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Просить суд визнати його батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить винести рішення згідно чинного законодавства.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання батьківства підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, з'явлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №7 від 28 грудня 2017 року встановлено, що в актовому запису №69, батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, записано ОСОБА_1, державна реєстрація проведена відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, відповідно до положення якої при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3, згідно актового запису №69.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Дніпро, про що 16 грудня 2017 року Першотравенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було здійснено відповідний актовий запис № 347 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.11).

З акту №2043 від 21 грудня 2017 року вбачається, що з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, проживає ОСОБА_3 (а.с.14).

Згідно експертного висновку №MG17-398339/C1F1 від 28 грудня 2017 року вбачається, що ймовірність батьківства між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 складає 99,9999%.

Оскільки мати дитини ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 16 грудня 2017 року Першотравенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.11), а позивач сам виховує та утримує дитину ОСОБА_3 у зв'язку з цим йому необхідно юридично оформити батьківство.

Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Преамбула та ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов'язків по вихованню дітей.

В рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" (п. 54) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

ОСОБА_1 визнає батьківство та вважає ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, своєю рідною донькою.

Проте, оскільки на момент народження ОСОБА_3, батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою та не подали заяви про визнання батьківства, тому, запис про ОСОБА_1, як батька малолітньої дитини до актового запису про народження та свідоцтва про народження не вносилися. Відомості про батька зазначені у відповідності до ст.135 СК України, за вказівкою померлої матері ОСОБА_2.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач ОСОБА_1 визнає себе батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства обґрунтовані та підлягають задоволенню.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до п.2. 1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, заява про визнання батьківства, яка є підставою для внесення змін, може бути подана до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про народження (крім випадків, коли актовий запис про народження складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) або за місцем постановлення рішення суду про визнання батьківства.

Відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 264-265 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця міста Тернівка Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка народилась в місті Першотравенську, Дніпропетровської області.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України, рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.М.Демиденко