Справа № 348/709/17
Провадження № 22-ц/779/83/2018
Головуючий у 1 інстанції Флоряк Д.В. Д. В.
Суддя-доповідач Малєєв
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача - Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В.А., Матківського Р.Й.,

за участю секретаря - Капущак С.В.,

позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2017 року, ухвалене головуючою суддею Флоряк Д.В. в м. Надвірна, повний текст якого складено 13.11.2017, у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а :

1. Позов заявлено ОСОБА_6 22.03.2017 (а.с. 2-3) (ОСОБА_6 згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 106) із таким змістом позовних вимог.

1.1. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2001 року, який розірвано 02.11.2016; Свідоцтво про розірвання шлюбу від 24.02.2017 (а.с. 4).

Від шлюбу в них народилися двоє дітей: син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 7), які проживають разом із позивачкою.

Батько дітей залишив сім'ю ще в 2014 році, переїхав проживати в господарство своїх батьків, тривалий час взагалі не цікавився ні жінкою, ні дітьми, не приймав жодної участі у вихованні дітей, ні в їх належному утриманні, навпаки - зневажливо до них ставився, влаштовував сварки та конфлікти. Його асоціальна, негативна поведінка до неї з дітьми призвела до остаточного розриву їх стосунків. Дітей вона виховує і утримує сама, тому вважає, що відповідач не має морального права бути батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8. Це підтверджено Висновком Комісії з питань захисту прав дитини від 28.02.2017.

Просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

1.2. Відповідач подав заперечення з таким змістом:

- Комісія діяла упереджено щодо нього, висновок Комісії не обґрунтований, на засіданні комісії відповідач не був присутнім;

- 26.01.2017 на засідання комісії його не запрошували, про наступне засідання 26.02.2017 попередили по телефону за два дні і проігнорували клопотання про перенесення засідання;

- скаргу на дії позивачки комісія не розглянула, а йому дала формальну відписку;

- у період, коли комісія готувала висновок, щодо позивачки здійснювалось кримінальне провадження, однак комісія даний факт не розглядала;

- про обстеження умов проживання відповідача також не повідомляли.

1.2. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2017 в задоволенні позову відмовлено (а.с. 156-159).

1.3. Позивачка на рішення подала апеляційну скаргу з таким змістом вимог:

- суд був зацікавлений у позитивному вирішенні справи на користь відповідача, оскільки дружина представника відповідача працює в штаті Надвірнянського суду і вплинула на прийняття даного рішення;

- суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки в резолютивній частині рішення зазначив про попередження відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей;

- суд не визнав належними та допустимими доказами негативні характеризуючи дані на відповідача;

- суд не взяв до уваги досі неоскаржений відповідачем висновок Комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської РДА про доцільність позбавлення його батьківських прав;

- ні відповідач, ні «його» свідки не спростували доводи позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, не надали пояснень з приводу невиконання останнім батьківських обов'язків.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2017 належить скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

2. Фактичні обставини, пояснення сторін в апеляційному суді.

2.1. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2001. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.12.2007 шлюб між ними розірваний, неповнолітніх дітей сина ОСОБА_7 і дочку ОСОБА_8 залишено проживати з матір'ю. (а.с.4, 134). Батьком дітей є ОСОБА_4, а матір`ю - ОСОБА_6 (копії свідоцтв про народження на а.с. 6, 7).

2.2. Рішенням Надвірнянського районного суду від 25.12.2006 стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення ними повноліття (а.с. 133).

З грудня 2016 року бухгалтерією ГПУ «Львівгазвидобування» здійснюється стягнення аліментів з ОСОБА_4 За період з грудня 2016 року по червень 2017 року стягнуто аліментів на суму 28612,70 грн, заборгованості по сплаті аліментів немає (а.с. 83 - довідка підприємства, а.с. 84 - довідка про доходи).

2.3. Згідно витягу з протоколу Комісії з питань захисту прав дитини від 26.01.2017 позивачці запропоновано подати пакет документів на наступне засідання для розгляду питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. 15.02.2017 зареєстровано заяву позивачки Голові Комісії з клопотанням винести питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а.с. 55). Відповідно до Висновку Надвірнянської РДА від 25.02.2017 доцільним визнано позбавити батьківських прав ОСОБА_4 (а.с. 8-9). Засідання комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської РДА з цього приводу відбувались без участі відповідача (абз. 4, а.с. 11).

2.4. Згідно акту про обстеження умов проживання та утримання дітей від 17.01.2017 умови проживання задовільні, у дітей є місце для навчання та проведення дозвілля, відповідач систематично порушує права дітей щодо забезпечення необхідних умов життя (відключив опалення, побив скло в дверях, відключив воду) (а.с.40). Згідно Акту від 20.07.2017 відключено водопостачання до будинку, зачинено дві кімнати, ОСОБА_4 рекомендовано відновити водопостачання та створити належні умови для дітей (а.с. 101).

2.5. На а.с. 52 міститься витяг із кримінального провадження за заявою ОСОБА_12 щодо дій ОСОБА_6.

2.6. Відповідач звертався до Комісії з заявою щодо дій колишньої дружини з поясненнями ситуації та отримав відповідь (а.с. 56,57); 10.04.2017 на запит відповідача йому направлено документи Комісії, витяги з протоколів її засідань та копія Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с. 60);

2.7. ОСОБА_4 за місцем проживання та праці характеризується позитивно (а.с. 63, 64); згідно інформаційного листа відповідач за період навчання у початкових класах приймав участь у батьківських зборах, був у складі батьківського комітету (а.с. 65). В характеристиках на дітей зі школи зазначено, що мати приділяє належну увагу їх вихованню, а батько не цікавився навчанням дітей і збори не відвідував. На а.с. 30 - 32 містяться відповіді на звернення позивачки в ОВС з приводу неправомірних дій відповідача і копія постанови від 15.09.2016 про оголошення ОСОБА_4 усного зауваження за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КупАП (насильство в сім'ї).

2.8. В судовому засіданні апеляційного суду апелянтка та її представник апеляцію підтримали, просили її задовольнити з указаних у ній мотивів. Позивачка пояснила, що відповідач продовжує і зараз свою поведінку - води як не було, так і нема, а опалення проводиться дровами. Жодного інтересу до дітей не проявляє.

2.9. Представниця третьої особи - Служби у справах дітей Надвірнянської РДА Лацко Наталія Станіславівна висловила позицію про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

2.10 Відповідач та його представник заперечили апеляційну скаргу, просили її відхилити з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду. Відповідач пояснив, що позивачка настроїла проти нього дітей, будинок, у якому вони живуть, не оформлений, вода дійсно відключена через зламаний насос. Тому немає і опалення й доводиться топити дровами. Аліменти він платить і хоче виконувати обов'язки батька.

3. Оцінки апеляційного суду.

3.1. Відмовляючи в позбавленні відповідача батьківських прав суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано достатньо доказів щодо повної втрати відповідачем інтересу до своїх дітей, а тому підстав для задоволення позову немає.

3.2. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє аргументи апеляційної скарги з таких міркувань.

3.2.1. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і безумовним втручанням у права, які передбачені ч. 1 ст. 8 Конвенції. Тому обставини цієї справи належить проаналізувати через призму умов ч. 2 цієї статті.

Для цього апеляційний суд вважає необхідним звернутись до прецедентної практики ЄСПЛ як джерела права ( п. 4 ст. 10 ЦПК України).

У справі «Хант проти України» (Заява N 31111/04) під час розгляду питань позбавлення батьківських прав у п. 50 Рішення Суд зазначив, що «…втручання не становить порушення статті 8, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей…»

Отже, при вирішенні цієї справи належить з'ясувати: 1) чи позбавлення батьківських прав ґрунтується на законі; 2) чи є позбавлення батьківських прав в цьому випадку «необхідним у демократичному суспільстві»; 3) чи відповідає це інтересам захисту здоров'я чи моралі або прав і свобод сторін з урахуванням примату інтересів дитини, а також взаємної рівності прав та обов'язків батьків і дітей щодо одне одного (ст. 9, 18 Конвенції ООН про права дитини, ст. 141, 142, 155 СК України).

3.2.2 У даній справі позивачка порушила питання позбавлення батьківських прав для захисту інтересів дітей унаслідок ухилення батьком від виконання своїх обов'язків відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Висновок компетентного державного органу також обґрунтований інтересами дитини. Тому слід дійти висновку, що процедура позбавлення батьківських прав у даному випадку переслідувала законну мету.

3.2.3. Щодо «необхідності у демократичному суспільстві».

Апеляційний суд вважає, що ця необхідність має бути пов'язана з загрозами інтересам дітей і матері з боку батька, адже діти живуть із матір'ю, тому конфлікти з останньою прямо впливають і на них. А отже, така необхідність у першу чергу залежить від аналізу дій батька та його характеристик.

Окрім того, належить оцінити процес вирішення спору між сторонами для вирішення питання відповідності його демократичним суспільним цінностям. Це визначення передусім пов'язано зі з'ясуванням рівня участі батька під час вирішення питань позбавлення його батьківських прав і прийняття рішень із цього приводу компетентними органами (органи опіки та піклування, місцевого самоврядування, органи внутрішніх справ, суд).

3.2.3.1. У цій справі батько розлучений із матір'ю дітей, сплачує аліменти і проживає переважно окремо від них. З місця праці та проживання має позитивні характеристики. Стосунки між сторонами неприязні. Будинок, яким фактично користуються сторони, не зареєстрований, правовстановлюючого документу на нього немає, земельна ділянка належить відповідачеві і він це майно використовує. Спілкування під час відвідування відповідачем будинку, де живе позивачка з дітьми, носить характер сварок, скандалів, що впливає на дітей. Діти ставляться до батька негативно і зайняли сторону матері. Сторони обмінюються звинуваченнями у провокуванні конфліктів, звертаються в органи внутрішніх справ та в інші державні органи із взаємними скаргами. У цей процес утягнуті діти (а.с. 96, 104). В будинку не працює водогін через зламаний насос, опалення тільки дровами. Батько останнім часом школу не відвідував, успіхами дітей не цікавився, хоч раніше це робив і приймав участь в справах школи як член батьківського комітету (а.с. 65).

Апеляційний суд, услід за судом першої інстанції, констатує, що поведінка батька не є бездоганною з точки зору належного виконання обов'язків по вихованню дітей. Разом із тим, необхідність застосування такого крайнього заходу не є доведеною.

По-перше, суспільна необхідність позбавлення батьківських прав у спорі залежить від того чи є інший варіант, менш обтяжливий для прав батька, матері і дітей, адже даних про те, що позбавлення батьківських прав покращить стан із забезпечення прав дітей немає. Це припущення, яке фактами не обґрунтоване. Як слідує з обставин справи конфлікти відбуваються саме між батьком і матір'ю тоді, коли батько приходить користуватись майном - з приводу насильства щодо дітей справ немає (судом першої інстанції ця обставина вірно оцінена). Від позбавлення батьківських прав не покращиться стан із забезпеченням будинку водою та теплом (ці дії ставлять у вину відповідачеві, окрім скандалів). Від позбавлення батьківських прав відповідач нікуди не дінеться з будинку, він правомірно може користуватись речами аж поки не буде визначено статус, а тому буде відвідувати майно, що у свою чергу може створювати конфліктні ситуації. Якщо є альтернатива, то тоді її слід розглянути. Апеляційний суд констатує, що у матеріалах справи даних про якісь інші варіанти спроб вирішення конфліктної ситуації між сторонами немає. Орган опіки та піклування такі варіанти не розглядав (ст. 158 СК України), документарна інформація про це відсутня.

По-друге, фактів, які б свідчили про безальтернативну суспільну потребу позбавлення батьківських прав відповідача у матеріалах справи немає. Але окрім існування «суспільної необхідності» потрібно з'ясувати чи дотримано засади рівності прав ( ст. 141, 142 СК України) під час прийняття рішення про позбавлення батьківських прав відповідача - демократичні стандарти неупередженості. Орган опіки у цьому спорі зайняв активну позицію. Із матеріалів справи слідує, що Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав передувало рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 26.01.2017, у якому вказано, що членами комісії запропоновано ОСОБА_4 подати пакет документів на позбавлення батьківських прав відповідача і винести це питання за заявою позивачки на наступне засідання комісії. Даних про повідомлення відповідача про засідання комісії у матеріалах справи немає, відповідач заперечує, що знав про це. У справі є тільки повідомлення відповідача про те, що таке засідання вже відбулось від 08.02.2017 (а.с. 54). Про наступне засідання комісії відповідач був повідомлений за два дні по телефону, письмового повідомлення в справі також немає. Заява батька щодо конфліктної сімейної ситуації від 27.01.2017 (а.с. 56) на засіданні комісії під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав не розглядалася - в рішенні про це нічого не зазначено, інших документарних даних немає. Батько заявляв про своє бажання приймати участь у вихованні дітей і про те, що йому чиняться перешкоди в цьому (а.с. 45, 56).

Схожі обставини були предметом розгляду Європейського суду з прав людини у вже згаданому рішенні «Хант проти України», у п. 56 якого Суд указав: «…звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8, яка включає імпліцитні процедурні вимоги, необхідно визначити, чи був заявник залучений до процесу прийняття рішень, розглядаючи провадження в цілому, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту його інтересів, беручи до уваги обставини справи, а також важливість прийнятих рішень (див. рішення у справі Elsholz v. Germany, N 25735/94,

п. 52, ЄСПЛ 2000-VIII, рішення у справі P., C. And S. V. The United Kingdom, п. 119, та рішення у справі Venema v. the Netherlands, N 35731/97, п. 91, ЄСПЛ 2002-X, з посиланням на рішення у справі W. v. United Kingdom від 8 липня 1987 року,

Серія A N 121, ст. 28-29, п. 64).

У силу того, що в даній справі органом опіки та піклування відповідач до прийняття рішення належно не був залучений, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції Висновок органу опіки та піклування вірно не взято до уваги як необґрунтований згідно з приписами ч. 6 ст. 19 СК України.

3.2.4. Щодо інтересів дітей.

Діти ставляться до батька негативно і таку думку висловили в суді згідно з ст. 171 СК України.

Судом першої інстанції вірно констатовано вину відповідача у відсутності належного піклування щодо дітей, інтересу до них. Разом із тим, сімейні стосунки мають свої періоди взаємного ставлення батьків і дітей, які супроводжуються як позитивними, так і негативним переживаннями.

З боку батька немає такого рівня загроз правам та інтересам дітей, який обумовив би потребу у позбавленні його батьківських прав як єдино можливий захід у даній ситуації. Проблему у комунікації між батьком і дітьми можливо вирішити передбаченими у законі способами (ст. 157 - 159 СК України).

Тому з огляду на відсутність об'єктивної необхідності у позбавленні батьківських прав відповідача, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно відмовлено у позбавленні батьківських прав відповідача всупереч думці дітей, яка віддзеркалює ставлення матері та не відповідає їх дійсним інтересам і правам на батьківське виховання, тепло і піклування.

3.2.5. В апеляційній скарзі є також посилання на те, що суд був упередженим через конфлікт інтересів між представником відповідача і судом, в якому працює дружина адвоката, вийшов за межі предмету спору і застосував непередбачений законом засіб упливу на відповідача. Апеляційний суд вважає такий присуд відповідним цілям сімейного законодавства (ст. 1 СК України), принципу верховенства права та вірним способом захисту прав дітей і спонукання відповідача до належного виконання батьківських обов'язків під загрозою негативних наслідків. Цей спосіб захисту права дітей відповідає засадам цивільного судочинства і не суперечить закону. Щодо можливого конфлікту інтересів, який міг би бути підставою для скасування рішення суду, у справі немає достатніх даних для висновку відповідно до приписів ст. 76 - 81 ЦПК України.

4. Рішення апеляційного суду.

За умов, що в силу відсутності достатнього рівня загроз для дітей суспільної необхідності у позбавленні батьківських прав немає, а під час розгляду справи органом опіки та піклування інтереси батька не були належно представлені і захищені, рішення суду першої інстанції відповідає цілям цивільного судочинства та вимогам законності й обґрунтованості.

Тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А Девляшевський

Р.Й. Матківський