Справа № 489/3074/17
Провадження №2/489/340/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за договором кредиту №653/810-К810 від 27.08.2008 року в розмірі 37155,35 доларів США, яка виникла внаслідок невиконання позичальником забезпеченого порукою основного зобовязанняз повернення суми кредиту.

Від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частини предявлення позову до нього. Посилаючись на те, що у справі, яка розглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору, а саме п. 6.2 договору, встановлено, що він діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. Вважає, що порука це строкове зобовязання і незалежно від того, встановлений строк її дії договору чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків. Просив застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що в кредитному договорі встановлений строк повного погашення кредиту 28.08.2015 року, майже через два роки після настання останнього стоку погашення кредиту.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, підтримання позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідно правовідносини.

27 серпня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого змінено на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту №653/810-К810, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (для оплати придбаного автомобіля марки Hуundai, модель Sonata 2.01, 2008 року випуску, сірого кольору) грошові кошти в сумі 26002,00 доларів США зі сплатою 9,00 процентів річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 28 серпня 2015року (п. 1.1, п. 1.2 договору кредиту).

Відповідно до п. 2.5 договору кредиту нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту, щомісячно за методом факт/360, де факт фактична кількість днів у періоді, який здійснюється нарахування процентів, 360 умовна кількість днів у році. При розрахунку процентів, нараховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Відповідно до п. 4.1. договору кредиту, у випадку прострочення строків сплати ануїтентних платежів, визначених в п.1.1.1 кредитного договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

Відповідно до п. 4.2. договору кредиту у разі порушення відповідачем вимог п.п. 3.3.2.-3.3.16 кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок.

Відповідно до п. 3.2.3. договору кредиту, позивач має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі, затримання відповідачем сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць (п.3.2.3.1 кредитного договору).

В забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого змінено на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3, ОСОБА_4 був укладений договір поруки №653/810-П810, за умовами якого поручителі зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.

Положеннями п.п. 3.1, 3.1.2, 3.1.3 договору поруки передбачено, що поручитель зобовязаний: протягом одного робочого дня, від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником зобовязання забезпеченого порукою, виконати відповідне зобовязання, шляхом перерахування на рахунки кредитора № Асс2201, №Асс2208, суми невиконаного позичальником зобовязання; у випадку невиконання позичальником та поручителем зобовязання забезпеченого порукою, відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно чинним законодавством України, може бути звернуто стягнення; додатково до обовязків, що вказані в п.п. 3.1.1, 3.1.2 цього договору, виконувати інші обовязки, які випливають з цього договору, передбачені ним та/або чинним законодавством України.

Банк свої зобовязання за договором кредиту виконав, ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 26002,00 доларів США, еквівалент у гривні склав 684112,62 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 03 березня 2017 року, сума заборгованості відповідачів за договором кредиту складає 37155,35 доларів США, що еквівалентно 977557,25 грн., з яких: 597970,25 грн. (22727,87 доларів США) сума заборгованості за кредитом, 379586,99 грн. (14427,48 доларів США) сума заборгованості за відсотками.

У відповідності з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ч. 1 ст. 536 цього Кодексу передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст. 192 Цивільного кодексу України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 533 Цивільного кодексу України визначено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 5Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет).

Верховний Суд України в постанові від 10 лютого 2016 року в справі №6-1680цс15 дійшов до висновку, що якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором підтверджено факт порушення позичальником умов договору кредиту та не виконання зобовязань, що випливають з нього.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами наведеного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, а процентів - кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту(місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

З приводу вимог до поручителя ОСОБА_4 суд враховує, що статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За змістом ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 251 та частини першої статті 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

У постанові від 02 вересня 2015 року у справі №6-1077цс15 Верховний Суд України зазначив, що при вирішенні спорів щодо дії договору поруки суд має враховувати те, що згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобов'язання згідно з такими умовами.

Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 вказав на те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням.

Виконання сторонами зобов'язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установив суд, боржник ОСОБА_4 (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до п. 3.1., п. 3.1.1 Договору поруки, поручитель зобовязаний протягом одного робочого дня, від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником зобовязання забезпеченого порукою, виконати відповідне зобовязання, шляхом перерахування на рахунки кредитора №Асс2201, № Асс2208 суми невиконаного позичальником зобовязання.

Згідно розрахунку заборгованості остання сума повернення грошових коштів була здійснена 29 жовтня 2009 року у сумі 247,09 доларів США (а.с. 15-17).

Однак, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто позивач мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (з 06.11.2014 року, коли позивач змінив строк виконання основного зобов'язання, пред'явивши до поручителя досудову вимогу) пред'явити вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення кредитором вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

23 квітня 2017 року за вих. № Б 17.04/19 на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 направлено вимогу про усунення порушень та сплати заборгованості у розмірі 49070,95 доларів США.

Згідно із правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 та від 11 листопада 2015 року у справі №6-2056цс15, строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Таким чином, із урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що строк на пред'явлення позову до поручителя ОСОБА_4 з вимогою про солідарне стягнення заборгованості за договором позики сплинув, отже порука відповідача за договором поруки № 653/810-П810 від 27.08.2008 року є припиненою, тому позов у частині вимог до ОСОБА_4 як поручителя задоволенню не підлягає.

З огляду на дослідженні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Згідно із ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 14502 грн. 79 коп..

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заборгованість за договором кредиту №653/810-К810 від 27.08.2008 року в розмірі 977557 грн. 25 коп., яка складається із: 597970 грн. 25 коп. (22727,87 доларів США) суми заборгованості за кредитом, 379586 грн. 99 коп. (14427,48 доларів США) суми заборгованості за відсотками.

В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк судового збору у розмірі 14502 грн. 79 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ідентифікаційний номер 00039019, юридична адреса: М. Київ, вул.. Ковпака, 29.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складено «22» грудня 2018 року.