АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/2138/16-ц Головуючий 1-ї інстанції - Горчакова О.І. Провадження № 22-ц/790/897/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із трудових
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді суддів за участю секретаря- Колтунової А.І., - Кругової С.С., Маміної О.В., - Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД», третя особа - ОСОБА_6 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року (ухвалене суддею Горчаковою О.І. «08» грудня 2016 року о «17» год. «10» хв. в залі суду в м. Харкові),-

ВСТАНОВИЛА:

01 березня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» (далі - ТОВ Ф «Елавус ЛТД») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позову зазначив, що з 01 липня 2010 року по 21 березня 2014 року працював в ТОВ Ф «Елавус ЛТД» на посаді електромонтер по ремонту електричного обладнання.

21 березня 2014 року був звільнений з роботи на підставі ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за згодою сторін.

Відповідач в день звільнення не виплатив належну позивачу заробітну плату.

Наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкові від 31 березня 2014 року з ТОВ Ф «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_5 стягнута заборгованість по заробітній платі в розмірі 10 528,84 грн.

Зазначений розмір заробітної плати був отриманий позивачем лише 03 грудня 2015 року, зважаючи на що, відповідно до норм КЗпП України, ТОВ Ф «Елавус ЛТД» зобов'язано виплатити на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за 620 робочих днів (з 22 березня 2014 року по 02 грудня 2015 року).

Також, стягненню з ТОВ Ф «Елавус ЛТД» на користь позивача підлягає компенсація за нараховану, але не виплачену заробітну плату, станом на 02 грудня 2015 року, з урахуванням індексу інфляції, розмір якої становить 35 907,44 грн.

Зважаючи на зазначене, просив суд, стягнути з ТОВ Ф «Елавус ЛТД» на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з 22 березня 2014 року по 02 грудня 2015 року) в розмірі 49 525,60 грн. та компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату, станом на 02 грудня 2015 року, з урахуванням індексу інфляції, в розмірі 35 907,44 грн.

Представником відповідача неоднократно було подано заперечення на позов, в яких зазначив, що ТОВ Ф «Елавус ЛТД» перебувало у стадії визнання банкрутом.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року затверджено кредиторські вимоги до ТОВ Ф «Елавус ЛТД», до яких також входить кредиторська вимога ОСОБА_5 в розмірі 10 528,84 грн., яка фактично виконана у 2015 році.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ Ф «Елавус ЛТД» припинено, у зв'язку із задоволенням всіх кредиторських вимог.

У зв'язку зі скрутним матеріальним становищем відповідач не мав можливості своєчасно провести з позивачем розрахунок.

Крім того, строк позовної давності за вимогами ОСОБА_5, що дорівнює трьом місяцям, сплинув 24 вересня 2015 року.

Позовні вимоги не містять будь-якого розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат.

Зважаючи на зазначене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені. Стягнуто на його користь з ТОВ Ф «Елавус ЛТД» середній заробіток за період затримки розрахунку з 22 березня 2014 року по 02 грудня 2015 року в розмірі 49 525,60 грн., компенсацію за нараховану але не виплачену заробітну плату за період по 05 грудня 2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 35 907,44 грн., та судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, не було враховано та надано належної оцінки тій обставині, що дані виплати не належать до фонду оплати праці, строк позовної давності за вимогами сплинув, оскільки позивач в трьохмісячний строк з дні винесення наказу про звільнення не звернувся до суду з позовом. Позивні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вина відповідача у непроведенні відповідних виплат відсутня.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року апеляційна скарга ТОВ Ф «Елавус ЛТД» задоволена частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2016 року змінено. Зменшено розмір стягнутої з ТОВ Ф «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_5 компенсації нарахованої але не виплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції з 35 907,44 грн. до 6 279,85 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції представником ТОВ Ф «Елавус ЛТД» подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року касаційну скаргу ТОВ Ф «Елавус ЛТД» задоволено. Рішення апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

До суду апеляційної інстанції представник ТОВ Ф «Елавус ЛТД» не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Зважаючи на що, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час ухвалення рішення суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що фактичний розрахунок з позивачем відбувся не в день звільнення, а 03 грудня 2015 року, зважаючи на що, відповідно до норм трудового законодавства, стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21 березня 2014 року по 03 грудня 2015 року, розмір якої становить 49 525,60 грн. та компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати з урахуванням індексу інфляції в розмірі 35 907,44 грн.

Колегія суддів частково погоджується з даними висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Судом апеляційної та першої інстанції встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами, що ОСОБА_5 з 01 липня 2010 року працював в ТОВ Ф «Елавус ЛТД» на посаді електромонтера по ремонту електричного обладнання.

Наказом про звільнення № 21 від 21 березня 2014 року ОСОБА_5 було звільнено з даної посади з 21 березня 2014 року згідно ч.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (а.с. 55).

В день звільнення з ОСОБА_5 не було здійснено повного розрахунку, заборгованість по заробітній платі у добровільному порядку не виплачена.

Наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 березня 2014 року стягнуто з ТОВ Ф «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_5 заборгованість по заробітній платі в розмірі 10 528,84 грн. (а.с. 6).

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що заборгованість по заробітній платі була погашена відповідачем 03 грудня 2015 року.

Отже, судом першої інстанції було правильно встановлено період затримки розрахунку по заробітній платі, який становить 620 днів, з 22 березня 2014 року по 03 грудня 2015 року (дата остаточного розрахунку).

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 р. №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі ст. 47 КЗпП роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведения з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність коштів у роботодавця, скрутне матеріальне становище, процедура банкрутства, на яку посилається відповідач, не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а нарахування належних до виплати сум, без їх фактичної виплати, не є належним виконанням вимог ст. 116 КЗпП України.

Крім того, колегія суддів враховує, що на період розгляду справи процедуру банкрутства припинено.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи представника відповідача щодо скрутного матеріального становища, процедури банкрутства та відсутності вини відповідача, в розумінні ст. 116 КЗпП України не є правовою підставою для відмови у задоволенні даних позовних вимог та свідчать про належне виконання обов'язку виплати сум у передбачений даною нормою строк.

Відсутність коштів у роботодавця не є підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Що ж стосується розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який визначений судом першої інстанції та становить 49 525,60 грн., то колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції в цій частині не обґрунтованими.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по заробітній платі в розмірі 10 528,84 грн. була виплачена 03 грудня 2015 року. Таким чином, фактично повний розрахунок з позивачем був проведений саме 03 грудня 2015 року.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 зазначеного Кодексу. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 березня 2013 р. у справі № 6-15цс13).

Аналіз вищенаведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у зазначеному Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 р. №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (постанова Верховного Суду України від 4 лютого 2015 р. у справі № 3-2гс15).

Здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Зважаючи на зазначене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів в період затримки.

З матеріалів справи вбачається, що розмір середньоденної заробітної плати становить 79,88 грн.

Затримка розрахунку по заробітній платі становить 620 календарних днів, що становить 425 робочих днів.

Таким чином, зважаючи на вищеприведені норми та методику затвердженого розрахунку, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 33 949,00 грн. (79,88 грн.?425 робочих днів).

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку зміні.

Що ж стосується посилань позивача на пропуск позивачем трьохмісячного строку позовної давності, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Зважаючи на те, що остаточний розрахунок відповідачем було проведено 03 грудня 2015 року, тримісячний строк позовної давності спливає 03 березня 2016 року. Проте, з позовом позивач звернувся до суду 01 березня 2016 року, у зв'язку з чим зазначений строк позовної давності ним не пропущений.

Що ж стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату, станом на 02 грудня 2015 року, з урахуванням індексу інфляції, в розмірі 35 907,44 грн., то колегія суддів вважає розмір компенсації необґрунтованим, та змінює рішення суду першої інстанції в цій частині зважаючи на наступне.

Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692, передбачено, що компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період роботи зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць на коефіцент приросту споживчих цін.

Коефіцент приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцентом 1.

Зважаючи на зазначений порядок розрахунку, розмір компенсації нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції за період з 22 березня 2014 року по 02 грудня 2015 року становить 4 709,89 грн., зважаючи на що, рішення суду першої інстанції в цій частині також підлягає зміні.

Матеріали справи містять мирову угоду, що підписана сторонами, та в якій відповідач погодився з виплатою грошових сум, а позивач з їх отриманням за затримку виконання судового рішення про стягнення заробітної плати. Дані грошові суми є еквівалентними за розміром грошовим сумам, визначеним колегією суддів в даному судовому рішенні (а.с. 226, 227, том 1).

За таких обставин, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу ТОВ Ф «Елавус ЛТД», рішення суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України змінює, суми стягнень з ТОВ Ф «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_5 за затримку розрахунку та компенсації нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, зменшує.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 3, 4 ч.1 ст. 376, ст. 381, ст.ст. 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року - змінити.

Зменшити розмір стягнутого з товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 49 525,60 грн. до 33 949,00 грн.

Зменшити розмір стягнутої з товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_5 компенсації нарахованої але не виплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції з 35 907,44 грн. до 4 709,89 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений «19» січня 2018 року.

Головуючий суддя: Судді: А.І. Колтунова С.С. Кругова О.В. Маміна