Справа № 744/255/17 Провадження № 22-ц/795/83/2018 Головуючий у I інстанції Смага С. В. Доповідач - Мамонова О. Є.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 січня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарями: Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2017 року (повний текст рішення складено 04 листопада 2017 року) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути на свою користь з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 20 667,09 грн за кредитним договором № б/н від 07.09.2010, яка складається з наступного: 5 996,60 грн заборгованість за кредитом; 11 760,15 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 450 грн заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн штраф (фіксована частина); 960,34 грн штраф (процентна складова); а також судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач за вказаним договором зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась вказана вище заборгованість.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 вересня 2010 року у розмірі 5 996,60 грн; частину судових витрат, понесених банком на сплату судового збору, у розмірі 464 грн; частину оплачених коштів за оголошення про виклик до суду відповідача в газеті «Урядовий кур`єр» в розмірі 81,20 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити, посилаючись на порушення судом порядку, встановленого для вирішення питання, однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в матеріалах справи відсутній належний в розумінні ст. 58 ЦПК України доказ перебування відповідача в період часу з 18.04.2014 по теперішній час на військовій службі в особливий період. Заявник зазначає, що для ненарахування процентів за користування кредитом та неустойки за період перебування відповідача на військовій службі в АТО позивач мав бути обізнаний щодо факту перебування відповідача в певний період часу в зоні АТО, що матеріалами справи не підтверджено.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_2 , який наполягав на законності рішення суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме стягуючи з відповідача заборгованість лише за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України, проходить службу за контрактом в особливий період, який розпочався в Україні з 18.03.2014 з початком антитерористичної операції на сході України та триває на даний час, а тому відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позовні вимоги позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафів задоволенню не підлягають.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом по справі встановлено, що між сторонами 07.09.2010 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-31, 49-61).

ПАТ КБ «ПриватБанк» умови кредитного договору були виконані в повному обсязі та надано позичальнику кредит, проте позичальник умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту не виконав, у зв`язку з чим станом на 28.02.2017 утворилась заборгованість у розмірі 20 667,09 грн. Згідно розрахунку позивача, який неоспорений відповідачем (а.с. 4-5, 48), остання складається з:

5 996,60 грн заборгованість за кредитом;

11 760,15 грн заборгованість по процентам за користування кредитом;

1 450 грн заборгованість за пенею та комісією;

штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 грн штраф (фіксована частина);

960,34 грн штраф (процентна складова).

Відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем з 2002 року, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 . Згідно довідки ВЧ НОМЕР_2 від 28.12.2017 № 585 ОСОБА_2 дійсно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 06.05.2011 по теперішній час (а.с. 198).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 29.05.2015 ОСОБА_2 є учасником бойових дій (а.с. 115-117, 119).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання згідно положень статті 625 ЦК України.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Абзацами четвертим-шостим ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено:

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Згідно з абзацом одинадцятим ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Початком особливого періоду па території України є дата набрання чинності Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII, яким затверджено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303 «Про часткову мобілізацію», тобто - 18 березня 2014 року.

Виходячи зі змісту норм абзаців четвертого-шостого ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу одинадцятого ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період не охоплюється лише часом проведення мобілізації, яка є одним із заходів у рамках цього періоду.

Станом на день звернення позивача із позовною заявою 17.03.2017 і на даний момент рішення про проведення заходів, спрямованих на переведення і функціонування державних органів та військових формувань в умовах мирного часу Президентом України не прийнято, тому на території України продовжується особливий період, у зв`язку з чим відповідач неправомірно нараховував позивачу відсотки за користування кредитом, пеню та штрафи.

Зважаючи на те, що відповідачем не виконані умови договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів, суд першої інстанції ґрунтовно стягнув з нього заборгованість за кредитом. Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 відсотків за користування кредитом, пені та штрафів, нарахованих згідно із розрахунком за період з 28.01.2013 по 28.02.2017, і відмовив у задоволенні позову в цій частині зважаючи на те, що з наданих відповідачем доказів було встановлено, що останній є військовослужбовцем Збройних Сил України, зокрема, з 06.05.2011 та по теперішній час проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 , у зв`язку з чим на нього розповсюджуються гарантії, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних в розумінні ст. 58 ЦПК України доказів перебування відповідача в період часу з 18.04.2014 по теперішній час на військовій службі в особливий період, а також доказів перебування ОСОБА_2 на військовій службі в зоні АТО, оскільки з аналізу ч. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вбачається, що вказана норма поширюється на всіх військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду та не обмежується перебуванням військовослужбовця в зоні проведення АТО. Факт перебування відповідача на військовій службі в зазначений період підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 № 585 від 28.12.2017 та військовим квитком серії НОМЕР_1 .

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» без задоволення, а рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 30.10.2017 без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:Судді: