Справа № 454/3238/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

при секретарі Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Реклинецька сільська рада про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду зі даним позовом, вказавши, що 13.01.1998 року померла його баба ОСОБА_3, яка до дня смерті проживала та була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті бабці залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 2,12га, що розташована на території Реклинецької сільської ради та належала їй на підставі Сертифікату серії ЛВ №09985.

Заповіт на спадкове майно не посвідчувався. Спадкоємцями майна є позивач та його батько, який не бажає приймати спадщину. Як спадкоємець позивач звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у прийнятті спадщини на земельні ділянки мотивуючи інформацією, наданої Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, з роз'ясненням по аналогічній справі.

Оскільки Сертифікат на середню земельну частку виданий сільською радою, згідно зразка затвердженого ухвалою Львівської обласної ОСОБА_4 народних депутатів №277 від 01.02.1993р., а не Сокальською районною державною адміністрацією, згідно зразка затвердженого Постановою КМУ від 12.10.1995р. №801, він вважається недійсним.

Тому не даний момент позивач немає можливості прийняти спадщину, та змушений звернутися до суду із позовом та просить визнати за ним право власності на спадкове майно.

Позивач в судове засідання не прибув, однак надала суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, однак через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти позову.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, однак через канцелярію суду надійшла заява міського голови Великомостівської міської ради та зазначає, що згідно рішення №4 від 22.11.2017р. Реклинецька сільська рада реорганізована шляхом приєднання до Великомостівської сільської ради. Проти позову не заперечує та просить проводити розгляд справи без їхньої участі.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону, інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія 1-СГ №060544 встановлено, що ОСОБА_3 померла 13.01.1998 року.

Із дослідженої копії Сертифікату на право власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №09985 встановлено, що ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Сокальської райдержадміністрації від 22.05.1997р. №250 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,12га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Реклинецької сільської ради з цільовим призначенням ведення селянського (фермерського) господарства.

Із довідки №2058 від 14.12.2017р. виданої виконкомом Реклинецької сільської ради встановлено, що ОСОБА_3 до дня смерті проживала і була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2. Заповіт від її імені у виконкомі сільської ради не посвідчувався. На день смерті з гр. ОСОБА_3 проживали і були зареєстровані: ОСОБА_2 син; ОСОБА_5 невістка; ОСОБА_1 онук; ОСОБА_4 онук; ОСОБА_6 онука.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності до п. г ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Із листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Держгеокадастр від 27 квітня 2016 року за № 29-28-0.13-7448/2-16 вбачається, що документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Також із зазначеного листа Державної служби України з питань геодезії,картографії та кадастру Держгеокадастр встановлено, відповідно до ст.5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводяться відповідною районною державною адміністрацією.

Оскільки сертифікат ОСОБА_3 на середню земельну частку серії ЛВ №09985 виданий Реклинецькою сільською радою, Сокальського району, Львівської області, згідно зразка затвердженого Постановою Кабінету Міністра України від 12 жовтня 1995 року №801, на підставі розпорядження Сокальської райдержадміністрації від 22.05.1997р. №250 та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №333, то такий вважається дійсним.

Відповідно до п.п. 16, 17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

За п. «г». ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельну ділянку на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За вимогами ч. 3 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Вирішуючи спір суд виходить з того, що розпаювання земель колективних сільськогосподарських підприємств (КСП) проводилось в Україні після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.99 р. № 1529/99. Порядок паювання земель був визначений Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.95 р. № 720/95, в п. 1 якого визначалось, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну ділянку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка (форма сертифіката затверджена Постановою КМУ від 12.10.95 р. № 801), в якому вказується розмір паю в умовних кадастрових гектарах та його вартість.

Таким чином, земельний пай - це тільки право на виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель, які належали КСП. Сертифікат на право на земельну ділянку (пай) не встановлює право власності фізичної особи на земельну ділянку, а є правовстановлюючим документом, який надає його власнику право вимоги на відведення земельного паю в натурі (на місцевості) .У разі оренди земельної частки (паю), предметом договору оренди є право на земельну частку (пай), що знаходиться у колективній власності.

У п.11. постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. зазначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) то сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до змісту ст. 1276 ЦК встановлено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Згідно п.3.5. роз'яснень ВСУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 одержала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №09985, однак не встила здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену ділянку та виготовити на власне ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку. На даний момент ОСОБА_1 не має можливості в повному обсязі прийняти спадщину після смерті бабці.

Таким чином вивчивши матеріали справи та проаналізувавши норми цивільного та земельного законодавства суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, за ОСОБА_1 слід визнати право на земельну частку (пай).

Керуючись ст.ст. 81, 247, 263-265, 268, 272-273, 354 ЦПК України, 1218, 1225, 1260 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, 27.12.1977р.н., ІПН НОМЕР_1, право на земельну ділянку площею 2,12га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства) згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №09985

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається через Сокальський районний суд Львівської області до Апеляційного суду Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Л. Ю. Фарина