Провадження № 2/748/61/18
Єдиний унікальний № 748/2817/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

10 січня 2018 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Криворученка Д.П., секретарі Сидор А.В., розглянувши у порядку спрощеного судового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 108650 грн боргу за договором позики від 10 лютого 2014 року, обґрунтовуючи це тим, що згідно умов договору він надав ОСОБА_2 35700 грн, що становило по курсу НБУ 4100 доларів США, а той зобов'язався їх повернути не пізніше 10 березня 2014 року, однак свої зобов'язання не виконав, і з урахування того, що вартість долара до гривні значно збільшилась (26,5 грн за 1 долар США), то з відповідача підлягає стягненню 108650 грн, з розрахунку 4100 долари США х 26,5 грн.

До судового засідання від позивача надійшла заява з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, при цьому не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. /а.с.27/

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог статей 128, 130 ЦПК України, поважність причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до положень ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Отже, ураховуючи вимоги статті 280 ЦПК України, та те що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з'явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, то суд рахує за необхідне провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимог ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 10.02.2014 р. між сторонами по справі відбулось укладання договору позики в письмовій формі, згідно умов якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 гроші в сумі 35700 грн, що становить по курсу НБУ 4100 доларів США, та зобов'язався повернути кошти не пізніше 10 березня 2014 року. Згідно п.4 договору передбачено, що якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, то він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та 23 проценти річних від простроченої суми. За вимогами п.6 договору він вважається укладеним з моменту підписання сторонами розписки про передачу-прийняття грошової суми, а згідно п.7 договору вказано, що на підтвердження передачі грошей видано розписку. /а.с.3/

У відповідності до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином сторони, відповідно до положень ст.625 ЦК України, у договорі визначили відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме сплату 23 процентів річних від простроченої суми.

Однак позивач, згідно вимог позовної заяви, просить суд стягнути з відповідача 108650 грн боргу, обґрунтовуючи це тим, що вартість долара до гривні значно збільшилась (26,5 грн за 1 долар США), а тому з відповідача підлягає стягненню сума боргу з розрахунку 4100 долари США х 26,5 грн, при цьому посилається на положення статті 533 ЦК України.

З такою позицією позивача суд не погоджується, виходячи з тих описаних вище положень договору позики від 10 лютого 2014 року, та вимог ст.533 ЦК України, за якими грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За умовами ж договору відповідач позичав кошти у гривні, а не в доларах США, і зобов'язувався повернути кошти в гривні.

Таким чином вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 108650 грн, у зв'язку з знеціненням національної валюти, не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на корись позивача 35700 грн суми боргу за договором позики.

При цьому суд звертає увагу ОСОБА_1 про його можливість привести відповідача до цивільно-правової відповідальності визначеної ст.625 ЦК України та п.4 договору позики від 10.02.2014 року.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, які складають з судового збору в сумі 640 грн, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, та витрат пов'язаних викликом відповідача у судове засідання в розмірі 630 грн.

Керуючись ст.ст.11, 16, 533, 625, 1046-1050 ЦК України та на підставі ст.ст.12, 13, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити, стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1 від 24.03.2007 р., зареєстрованого по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 35700 грн, як суму боргу за договором позики від 10.02.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1270 грн, у відшкодування судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовити.

Копію рішення направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення учасникам справи протягом двох днів з дня його складання.

Роз'яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Роз'яснити позивачу право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Криворученко Д.П.