ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2-3468/2009 Головуючий суддя І інстанції Чижиченко Д.В.
Провадження № 22-ц/818/889/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 липня 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В :

29 травня 2009 року до суду із позовом звернулася ОСОБА_4 та просила ухвалити рішення, яким анулювати правову реєстрацію на 1/3 частину домоволодіння №24 по пров. Степовому в м. Харкові за ОСОБА_6. Визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок літера «Л-1», загальною площею 92.3 кв. м. у складі домоволодіння №24 по пров. Степовому в м. Харкові.

Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_6 належить 1/3 частина домоволодіння №24 по пров. Степовому в м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.1956 р., посвідченого 9-ою ХДНК, реєстраційний №2-5397. Бабуся позивача - ОСОБА_6 померла 22.12.2001. Вона залишила заповіт, де зазначила, що все належне їй майно заповідала позивачу. ОСОБА_4 спадщину прийняла фактично, так як була прописана на момент смерті бабусі в спадковому будинку, але до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася. Позивач з моменту народження до смерті ОСОБА_6 мешкала в спадковому будинку. За власні кошти ремонтувала будинок, здійснювала господарський догляд за будинком та господарськими спорудами, сплачувала необхідні комунальні платежі, податок на землю. У серпні 2006 року позивач розпочала капітальний ремонт житлового будинку літера «Б», однак первісні роботи по реконструкції будинку призвели до його повного руйнування, тому позивач вимушена була на місці старого будинку побудувати новий житловий будинок літера «Л-1». Будівництво житлового будинку проводилося позивачем за власні кошти та власною працею. Спеціалізовані роботи проводилися робітниками будівельних професій, які мають досвід будівельних робіт та володіють належно оформленими ліцензіями. У грудні 2008 року будівництво будинку було закінчено. В січні 2009 року житловий будинок був інвентаризований під літерою «Л-1», загальною площею - 92.3 кв. м., Харківським КП «ХМБТІ» - технічний паспорт від 29.01.2009, однак внести зміни до технічної документації МБТІ позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що збудований будинок є самовільним будівництвом. Оскільки не має акту прийняття до експлуатації вищевказаного будинку. У травні 2009 року позивач звернулася до виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова з проханням видати свідоцтво про право власності на вищевказаний будинок. Однак виписати вищевказане свідоцтво позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що право власності на самочинне будівництво вирішується у судовому порядку.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 липня 2009 року позов ОСОБА_4 до Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок задоволено.

Анульовано правову реєстрацію на 1/3 частину домоволодіння №24 по пров. Степовому в м. Харкові за ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок літера «Л-1», загальною площею 92,3 кв. м. у складі домоволодіння №24 по пров. Степовому в м. Харкові.

Змінено частки співвласників у домоволодінні №24, розташованому по пров. Степовому в м. Харкові, та вирішено вважати, що ОСОБА_4 належить 229/300 частин замість 79/300, ОСОБА_3 48/300 частин замість 151/300, ОСОБА_5 23/300 частин замість 70/300.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на його незаконність.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач приховала від суду, що спірне домоволодіння складається з двох окремих будинків, один з яких також ділиться на дві сімї, а змінюючи частки співвласників суд виходив з того, що у домоволодінні є три власники та один будинок.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Частина третя статті 3 ЦПК Українипередбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності усіх учасників справи, належним чином повідомлених про слухання справи, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно до положень ст. 372 ЦПК України, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За правилами п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 належить 1/3 частина домоволодіння № 24 по пров. Степовому в м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.1956 р., посвідченого 9-ою ХДНК, реєстраційний № 2-5397 22.12.2001 в м. Харкові.

22 грудня 2001 року в м. Харкові померла ОСОБА_6, актовий запис №3473, свідоцтво про смерть № 326079 від 22 грудня 2001 року.

ОСОБА_6 з метою розпорядження своїм майном на випадок смерті залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 18 грудня 1999 року, зареєстровано в реєстрі за №1922. Із змісту заповіту вбачається, що ОСОБА_6 все належне їй на праві власності майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, в тому числі всю належну їй частину домоволодіння, яке розташоване за адресою №24 по пров. Степовому в м. Харкові, заповідає внучці ОСОБА_4

ОСОБА_4 спадщину прийняла фактично, так як була прописана на момент смерті ОСОБА_6 в спадковому будинку.

Також в судовому засіданні встановлено, що позивач з моменту народження, до смерті ОСОБА_6 мешкала в спадковому будинку. За власні кошти ремонтувала будинок, здійснювала господарський догляд за будинком та господарськими спорудами, сплачувала необхідні комунальні платежі, податок на землю. У серпні 2006 року позивач розпочала капітальний ремонт житлового будинку літера «Б», однак первісні роботи по реконструкції будинку призвели до його повного руйнування, тому позивач вимушена на місті старого будинку побудувати новий житловий будинок літера «Л-1». Будівництво житлового будинку проводилося позивачем за власні кошти та власною працею. Спеціалізовані роботи проводилися робітниками будівельних професій, які мають досвід будівельних робіт та володіють належне оформленими ліцензіями. У грудні 2008 року будівництво будинку закінчено.

В січні 2009 р. житловий будинок був інвентаризований під літерою «Л-1», загальною площею 92.3 кв. м., Харківським КП «ХМБТІ» - технічний паспорт від 29.01.2009. У внесенні зміни до технічної документації МБТІ позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що збудований будинок є самочинним будівництвом, оскільки відсутній акт прийняття вищевказаного будинок до експлуатації у.

У травні 2009 року позивач звернулася до виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова з проханням видати свідоцтво про право власності на вищевказаний будинок.

Згідно висновку фахівців ТОВ «Модулор Сервіс», державна ліцензія АВ №358726 від 19.10.007, замовником якого була ОСОБА_4, рішення, прийняті при будівництві, відповідають вимогам екологічних, санітарно-гігієнічних, будівельних, протипожежних та інших норм та правил державних стандартів і забезпечують безпечну їх подальшу експлуатацію. Дослідженням встановлено, що будівельні конструкції не мають дефектів та ушкоджень, які б вказували на зниження їх несучих здібностей. Будівельні конструкції з позиції жорсткості та надійності відповідають вимогам ДБН України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд свої висновки мотивував тим, що вимоги ОСОБА_4 не суперечать ст. 376 ЦК України відповідно до якої право власності на самочинне збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже забудоване нерухоме майно, та не встановлено, що позивач своїми діями порушив права інших осіб, збудовані приміщення відповідають будівельним та санітарним вимогам.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України (ч. 1 ст. 60 Кодексу у редакції, чинній на час розгляду спору судом першої інстанції) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України (ст. 57 Кодексу у редакції, чинній на час розгляду спору судом першої інстанції)визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України (ст. 58 Кодексу у редакції, чинній на час розгляду спору судом першої інстанції)вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України (ст. 59 Кодексу у редакції, чинній на час розгляду спору судом першої інстанції)зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При вирішенні вказаної категорії спорів підлягають розяснення, що були надані судам у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

У пунктах 9 та 12 зазначеної Постанови розяснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування»спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Таким чином, законодавством передбачено досудовий порядок врегулювання питання визнання права власності на обєкти самочинного будівництва.

Позивачем до суду першої інстанції не було надано доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України (ст.ст. 58-59 Кодексу у редакції, чинній на час розгляду спору судом першої інстанції), що вона є власником (користувачем) земельної ділянки, на якій зведено обєкт самочинного будівництва, факт звернення до компетентних органів за узаконенням такого будівництва та наявності вмотивованої відмови вчинити такі дій, що є ознаками виникнення спору, а також факту того, що самочинне будівництво не порушує права інших осіб.

Наведене свідчить, що при недоведені того, що позивач є власником земельної ділянки, на якій розташований самочинно збудований житловий будинок, та інших вищевказаних обставин щодо не порушення прав інших осіб внаслідок самочинного будівництва, за відсутності спору стосовно можливості легалізації самочинного будівництва у позасудовому порядку, у суду першої інстанції не було підстав для застосування вказаної норми ст. 376 ЦК України.

В контексті положень ст. 15 ЦПК України про те, що у судовому порядку підлягає захисту цивільне право у разі його порушення, невизнання або оспорювання, тобто якщо з цього приводу виник спір, ОСОБА_4 не було доведено, що було порушено, не визнано або оспорено її право на анулювання в установленому законом порядку реєстрації права власності за ОСОБА_6 на частину спірного домоволодіння, або що вона не змогла вирішити це питання у позасудовому порядку шляхом звернення до компетентних органів. За відсутності цих даних не можна вважати, що було порушене її цивільне право чи інтерес, які підлягають судовому захисту.

За правилами п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив своє рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; з неправильним застосування норм матеріального права, колегія суддів на підставі п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 липня 2009 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2018.

Головуючий

ОСОБА_8

Судді -

ОСОБА_1.

ОСОБА_2.