Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/6967/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

22 січня 2018 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу № 552/6967/16-ц

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на спадкове майно, третя особа - Друга полтавська державна нотаріальна контора,

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 07 грудня 2016 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на спадкове майно.

Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер його батько ОСОБА_6, після смерті якого бажає прийняти спадщину та звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори.

Вказував, що ОСОБА_5 є його матір'ю і також звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Зазначав, що в жовтні 2016 року дізнався, що державним нотаріусом 17 вересня 2016 року на ім'я матері ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_6, спадщина, на яку видано свідоцтво складається з жилого будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_2

Також позивач ОСОБА_1 посилався на те, що є інвалідом третьої групи безтерміново, отже, є непрацездатним та має право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від заповіту.

В своїй позовній заяві просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Другою полтавською державною нотаріальною конторою 17 вересня 2016 року на ім'я ОСОБА_5 та визнати за ним право на 1/8 частину домоволодіння по АДРЕСА_2 як на обов'язкову частку у спадщині, що залишилася після смерті ОСОБА_6.

У зв'язку зі смертю 10 березня 2017 року ОСОБА_5 ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2017 року до участі в справі як правонаступника ОСОБА_5 залучено ОСОБА_4.

ОСОБА_4 12 грудня 2017 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави позовом до ОСОБА_1 про зменшення обов'язкової частки у спадщині.

Посилалася на те, що за життя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 допомагали матеріально своєму синові ОСОБА_1, будувати йому будинок по АДРЕСА_2 позивач ОСОБА_1 не користувався, в ньому не проживав та не приймав участі в його утриманні.

Також вказувала, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за життя постійно хворіли, потребували сторонньої допомоги, ОСОБА_1 не приймав участі у догляді за хворими батьками.

З цих підстав просила суд зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_6 до 1/10 частки.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2017 року цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_4 об'єднана в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 просили відмовити.

Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні не оспорювала ту обставину, що позивач ОСОБА_1 має право на обов'язкову частку в праві на спадщину після померлого батька ОСОБА_6, але вважає, що розмір такої частки має бути зменшено до 1/10 частини.

Інші особи в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, подали до суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 рок помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина.

За життя ОСОБА_6 25 грудня 2013 року склав заповіт, згідно з яким все належне йому майно заповів повністю дружині ОСОБА_5.

Позивач ОСОБА_1, 1956 року народження, є сином ОСОБА_6.

Як встановлено судом, що складу спадщини після померлого ОСОБА_6 належить жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами в м. Полтаві, вул. Спартака, 94.

Також судом встановлено, що Другою полтавською державною нотаріальною конторою після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_6 відкрита спадкова справа № 133/2016, з заявами про прийняття спадщини звернувся позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (дружина померлого).

17 вересня 2016 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в місті Полтаві, вулиця Спартака, 94.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Положенням частини першої статті 1241 дано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 11.02.2014 р. N 1-рп/2014, згідно з яким в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

Як встановлено судом та визнавалося всіма учасниками справи, позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку визнаний особою з інвалідністю третьої групи.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи, в силу норм ст. 1241 ЦК України він після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_6 спадкує незалежно від заповіту половину частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом.

При цьому позивач скористався своїм правом та 30 березня 2016 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За нормами ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Як встановлено судом, після померлого ОСОБА_6 у разі спадкування за законом було б два спадкоємці - позивач ОСОБА_1 як син померлого та ОСОБА_5, як дружина померлого, відповідно, їх частки є рівними.

Оскільки у разі спадкування за законом позивач ОСОБА_1 спадкував би 1/4 частку в праві власності на жилий будинок по АДРЕСА_2 в порядку ст. 1241 ЦК України має право на 1/8 частку в порядку спадкування в праві власності на спірний жилий будинок.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_4 в поданій до суду позовній заяві, розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в п. 19. роз'яснив, що суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1, 1956 року народження, є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання довічно, з 1993 року перебуває на диспансерному обліку в Полтавському обласному психоневрологічному диспансері, постійно отримує підтримуюче лікування.

Враховуючи викладене, встановлений судом стан здоров'я позивача, суд приходить до висновку, що та обставина, що ОСОБА_1 не надавав матеріальної допомоги померлому ОСОБА_6 та не приймав участі у догляді за хворим батьком не може бути оцінена як правова підстава для зменшення розміру його обов'язкової частки в спадщині в порядку ст. 1241 ЦК України.

З цих підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню.

Фактичне проживання позивача ОСОБА_1 в будинку по АДРЕСА_3 а не за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання (за адресою знаходження спірного житлового будинку) жодним чином не може бути оцінено судом як інша обставина, що має істотне значення для зменшення розміру обов'язкової частки позивача в спадщині.

Твердження ОСОБА_4 про те, що між спадкодавцем ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_1 виникали сварки, що позивач зневажливо ставився до спадкодавця, принижував його, а ОСОБА_5 неодноразово викликала наряди поліції не знайшли свого підтвердження дослідженими в справі доказами.

На підставі викладеного, оскільки судом не встановлено підстав для зменшення розміру обов'язкової частки ОСОБА_1 в спадщині, суд приходить до висновку, що виданим на ім'я ОСОБА_5 17 вересня 2016 року свідоцтвом про право на спадщину порушено право позивача на його обов'язкову частку у спадщині.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в п. 19. роз'яснив, що у разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов'язкову частку.

Тому з метою захисту прав позивача ОСОБА_1, який будучи спадкоємцем майна померлого ОСОБА_6, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, але позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, необхідно визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 17 вересня 2016 року на ім'я ОСОБА_5 державним нотаріусом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_3, та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_6 право власності на 1/8 частину зазначеного житлового будинку.

Правові підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом в цілому відсутні, а позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) задовольнити частково.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 17 вересня 2016 року на ім'я ОСОБА_5 державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_3, зареєстровано за реєстровим № 130, визнати частково недійсним, в частині права власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_3

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_6 право власності на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_3.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1422 грн. 40 коп.

Третя особа по справі - Друга полтавська держана нотаріальна контора (місцезнаходження 36020, м. Полтава, вул. Гоголя, 11, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 січня 2018 року.

Головуючий суддя /підпис/ Н.Л.Яковенко

Суддя Н.Л.Яковенко

22.01.2018