Провадження №22-ц/772/176/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач :Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 рокуСправа № 127/17450/17м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої : Копаничук С.Г.

Суддів: Сала Т.Б., Медвецького С.К.

при секретарі: Агєєвій Г.В.

за участю позивача ОСОБА_2, її представника адвоката Білана ,представника відповідача ОСОБА_4,третіх осіб- , приватних нотаріусів Кметюк С.А., Родіонової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду від 15.11.2017 року , ухваленого о 12 годині 48 хвилин в приміщенні Вінницького міського суду суддею Гуменюком К.П. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_7 , приватних нотаріусів Кметюк Світлани Анатоліївни, Родіонової Наталії Вікторівни про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, внесення змін та скасування реєстрації права власності,-

В с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона придбала у ОСОБА_4 частку квартири АДРЕСА_1 проте через юридичну не обізнаність не звернула увагу, що у договорі купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Родіоновою Н.В. 06.04.2017 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав №859,її частка зазначена як ціла квартира, після чого співвласниця звинуватила її в тому ,що вона позбавила її права власності .Зазначила, що вказана помилка порушує її права, оскільки вона не придбавала всю квартиру ,в той час як ОСОБА_7 на праві власності належить 61/100 частки зазначеної квартири. Посилаючись на те, що нотаріус відмовилась внести виправлення у реєстр в речових прав через те, що вказана помилка витікала ще з попередньої угоди ,а також те, що довідками з ВМБТІ підтверджується дійсний розмір придбаного нею, посилаючись на ст.ст.203 ч.5 , 215 ЦК України, просила визнати частково недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири від 06.04.2017 року АДРЕСА_1 в частині придбання нею цілої квартири та зазначивши вірно «прийняла у власність (купила) 39/100 частки квартири», скасувати реєстрацію право власності на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 19847687.

Рішенням Вінницького міського суду від 15.11.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а по справі ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. Зазначила ,що суд не взяв до уваги те, що дійсність правочину ЦК України пов'язує з дійсністю елементів, з яких він складається (ст. 203 ЦК України). Відповідно до оспорюваного договору купівлі-продажу позивачеві були надані права на цілу квартиру, в той час як нею придбавалася лише її частка, а саме 39/100. Цим самим були порушені права співвласників квартири ,які висловлювали волевиявлення саме на купівлю-продаж тих часток, якими вони в дійсності володіють .Судом не надано належної оцінки довідці КП «ВМБТІ», про те, що за попередніми власниками було зареєстровано право спільної сумісної власності на 39/100 часток квартири АДРЕСА_1, що складає 2/125 частки будинку, а за ОСОБА_7 - 61/100 частки квартири, що складає 1/40 частку будинку.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України ( в редакції на час ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Суд першої інстанції встановив , що відповідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Родіоновою Н.В. 06.04.2017 року ,позивачка придбала у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 ,реєстрація речових прав в Державному реєстрі речових прав проведена під реєстровим №859. Відповідно до умов зазначеного договору продавець передала , а покупець прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 17,29 кв. м., продаж вчинено за 31 000 грн. за домовленістю сторін. Відчужувана квартира належала ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14.07.2014 року, з реєстрацією речових прав в Державному реєстрі речових прав під реєстровим № 657, номер запису про право власності № 6324570, реєстраційний номер обєкта нерухомості 01.

Відповідно до листа КП «ВМБТІ» від 27 березня 2017 року № 1404 судом встановлено , що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 2665 на багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 станом на 29 грудня 2012 року , право власності на квартиру №2 зареєстровано : на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.02.1998 року, виданого на підставі наказу адміністрації підприємства Вінницький інструментальний завод №18В від 09.02.1998 року , за ОСОБА_8,ОСОБА_9,ОСОБА_10 - на праві спільної сумісної власності 39/100 часток квартири, що складала 2/125 часток будинку; за ОСОБА_7 - 61/100 частка квартири, що складала 1/40 часток будинку на підставі договору дарування частини квартири від 04 липня 2001 року (а. с. 124).

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що позивач просив визнати договір недійним з підстав ч. 5 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.А тому при ухваленні рішення виходив з того,що наданими доказами не підтверджуються обставини того,що правочин не був спрямований на настання реальних наслідків,оскільки вказані в договорі купівлі-продажу цінпа була сплачена покупцем продавцеві,а товар - переданий покупцю.

Разом з тим,з таким висновком погодитись не можна,оскільки суд неповно з'ясував обставини справи ,вважав доведеними обставини,які не підтверджуються доказами та не врахував підстави заявленого позову , поснення сторін та дійсні обставини справи.

Так ,у позовній заяві позивачка стверджувала,що її волевиявлення в дійсності було направлене на купівлю частини квартири ,що належала ОСОБА_4 і через юридичну необізнаність вона не звернула увагу ,що предметом купівлі-продажу у договорі була зазначена ціла квартира ,мети на придбання якої вона не мала.

Вказане підтвердила ОСОБА_2 і в суді апеляційної інстанції,зазначивши ,що вона купувала у ОСОБА_4 саме частку квартири площею 17,29 кв.м. , саме за неї платила кошти в розмірі 31 000 грн. і саме ця частка квартири була їй передана за укладеним договором. Тобто , вказала ,що укладений нею договір не був спрямований на настання для неї реальних наслідків у вигляді сплати коштів за цілу квартиру та передачі їй цілої квартири ,а стосувався лише її частини. Зазначене нею підтверджується текстом угоди,згідно якої вона придбавала всього 17,29 кв.м.,що згідно діючих в Україні державних будівельних норм не можке складати цілу квартиру.

Оскільки помилка у частці майна ,що відчужувалась ,виникла через помилку,допущену у попередньому договорі купівлі-продажу частки квартири відповідачкою ОСОБА_4 у сім'ї ОСОБА_8 від 14.07.2014 року , частка яких у свідоцтві про право спільної власності була визначена 2/125 від будинку(що складала 31/100 квартири ) ,а визнати попередній договір недійним не вбачається можливим через втрату чинності з часу укладення спірної угоди,просила захистити порушені права ,визнавши укладений нею договір недійсним в частині розміру майна,що продавалось та скасувати його державну реєстрацію,внісши вірні виправлення в договір.

Вказане підтвердили в судовому засіданні треті особи без самостійних вимог - приватні нотаріуси Кметюк С.А.,Родіонова Н.В.,які пояснили,що на підставі наказу адміністрації підприємства Вінницький інструментальний завод №18В від 09.02.1998 року органом приватизації видавалось свідоцтво про право власності співвласникам ОСОБА_8,які приватизували кімнату,площею 17,29 кв.м. в спірній квартирі , із зазначеням частки від будинку, а не квартири, що потягнуло виникнення помилки у визначенні часток органами БТІ ,що привело до помилки у послідуючих договорах ,яка порушує права нинішніх співвласників квартири. Також пояснили,що у нотаріуса відсутні правові механізми самостійно виправити порушені права сторін договору шляхом виправлення допущеної у договорі помилки та скасування відповідного запису в Державному реєстрі речових прав.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. кщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).Згідно ч.ч.3,5 ст.203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з матеріалів справи, даних Вінницького МБТІ станом на 29.12.2012 року, тобто до укладення правочинів щодо спірної квартири , право власності на квартиру АДРЕСА_1 належало на підстаіві свідоцтва про право власності ОСОБА_8,ОСОБА_9,ОСОБА_10 - на праві спільної сумісної власності в розмірі 31/100 часток ,що складало 2/125 часток будинку та на підставі договору дарування частини квартири ОСОБА_7 - в розмірі 61/100 часток квартири, що складала 1/40 часток будинку.

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється учасниками справи ,ОСОБА_7 і в даний час являється співвласницею спірної кварртири. Отже ,за договором купівлі-продажу від 14.07.2014 року , ОСОБА_4 не могла придбати у ОСОБА_8 цілу квартиру,права власності в цілому на яку вони не набули,а , відповідно ОСОБА_4 не могла продати квартиру в цілому ОСОБА_2

Сторонами не оспорюються ті обставини,що ОСОБА_2 купувала у ОСОБА_4 саме частку квартири площею 17,29 кв.м. , саме за неї платила кошти в розмірі 31 000 грн. і саме частина ,а не вся квартира була їй передана за укладеним договором.Частину квартири займає і являється власницею 61/100 частки її ОСОБА_7

Відповідно до ст. 3 ЦПК (в редакції станом на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки згідно положень цивільного та житлового законодавства України, власники квартири мають не лише права ,пов'язані із власністю ,а несуть в зв'язку з нею у відповідному об'ємі і обов'язки ,висновок суду щодо відсутності порушень прав та інтересів позивачки , в зв'язку з набуттям нею права власності на цілу квартиру ,волевиявлення щодо набуття якої у неї було відсутнє , не відповідає дійсним обставинам та закону.

Враховуючи викладене ,а також те,що представник ОСОБА_4 в ході судового розгляду проти задоволення позову не заперечувала ,як і те ,що дії ОСОБА_2 були направлені на придбання частки квартири площею 17,29 кв.м. , за яку вона сплатила їй кошти в розмірі 31 000 грн. і саме ця частка квартири була їй передана за укладеним договором, судді вважають, що договір в частині придбання ОСОБА_2 більшого об'єму майна ,ніж було придбано в дійсності , порушує законні права та інтереси позивачки ,на захист яких остання звернулась до суду ,а тому останні підлягають захисту і наявні підстави для застосування ч.ч.3,5 ст.203, ст. 215 ЦК України.

Що стосується позовних вимог в частині внесення виправлень у договір ,то останні не входять до компетенції суду , тому відмова суду в задоволенні в цій частині позовних вимог є правильною ,проте колегія суддів,приймаючи до уваги суть позовних вимог в цілому , використовує при розгляді справи ст.5 ЦПК України ( в редакції станом на час розгляду справи апеляційним судом),згідно якої у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судді апеляційного суду вважають ,що таким способом захисту (без внесення виправлень в текст договору ),який не суперечить закону, буде визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири від 06.04.2017 року в частині купівлі ОСОБА_2 61/100 частки квартири АДРЕСА_1 та скасування в цій частині його державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,номер запису 19847687.

Тому доводи апеляційної скарги є частково обгрунтованими та заслуговують на увагу ,а рішення суду , постановлене при допущеній невідповідність висновків суду першої інстанції, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України,підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 374, 376, 382,п.2 ч.3ст.389 ЦПК України,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду від 15.11.2017 року в частині вимог про визнання частково нелійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування держаної реєстрації скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 за участю третіх осіб без самостійних вимог -ОСОБА_7, приватних нотаріусів Вінницького міського нотаріального округу -Кметюк Світлани Анатоліївни, Родіонової Наталі Вікторівни про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, внесення змін у нього та скасування реєстрації права власності ,- задовольнити частково.

Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений 06.04.2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Наталею Вікторівною, реєстровий номер №859, в частині купівлі ОСОБА_2 61/100 частки квартири АДРЕСА_1 та скасувати в цій частині його державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,номер запису 19847687.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Сало Т.Б.

Повний текст судового рішення виготовлено 26.01.2018

Згідно з оригіналом:

Суддя: Копаничук С.Г.