Постанова

Іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 623/4578/15-ц

провадження № 61-412 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Олійник А. С.,

Погрібного С.О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року у складі головуючого судді Бєссонової Т. Д. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Гальянової І. Г., Колтунової А. І., Кругової С. С.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що за укладеним між сторонами кредитним договором від 14 квітня 2006 року відповідач отримав кредит у сумі 10 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням позичальником належним чином узятих за кредитним договором зобов'язань станом на 31 липня 2015 року утворилася заборгованість.

Посилаючись на вказане, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 70 373 грн 14 коп., із яких: 13 831 грн 89 коп. - заборгованість за кредитом; 52 714 грн 24 коп. - заборгованість за процентами; 500 грн - штраф (фіксована частина) та 3 327 грн 31 коп. - штраф (процентна складова), а також судові витрати у справі.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечив проти задоволення позову та просив застосувати строк позовної давності.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 21 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду вищевказану цивільну справу.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 14 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено договір шляхом написання відповідачем заяви, яка разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складає між ними договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 10 тис. грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць із розрахунку 360 днів на рік, зі строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки. Також установлено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за вказаним договором, починаючи з 17 червня 2006 року за відповідачем рахується заборгованість за відсотками за вказаним кредитним договором; останнє поповнення картрахунку в розмірі 100 грн здійснено 23 лютого 2010 року. Згідно з цим розрахунком станом на 23 лютого 2010 року, тобто станом на день останнього поповнення картрахунку, відповідач мала заборгованість за тілом кредиту в сумі 13 831 грн 89 коп. та за відсотками в сумі 3 236 грн 05 грн.

Також установлено, що 05 листопада 2013 року відповідач подала позивачу анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанку», відповідно до якої вона виявила бажання оформити на своє ім'я картку «Універсальна» (а. с. 59). Проте, як установив суд, указана заява не містить посилання на те, що цю картку відповідач бажає відкрити на підставі договору про надання банківських послуг від 14 квітня 2006 року. Крім того, заяву подано відповідачем через три роки та 9 місяців після останнього поповнення вказаного картрахунку.

Відповідно до розділу ІІ пунктів 3.1.1, 3.1.3 Правил користування платіжною карткою строк дії картки зазначено на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо раніше до початку місяця закінчення строку дії не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для сплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку та при виконанні інших умов продовження, передбачених договором.

Згідно з пунктом 4.6 вказаних Умов та Правил клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів із рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, належних до сплати банку за цим договором при настанні строків платежів.

Відповідно до пункту 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк (а. с.13-24).

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідно до пункту 9.12 вищевказаних Умов дія договору була продовжена, тобто, що відповідач отримав нову платіжну картку, як і доказів того, що поповнення картрахунку було здійснено саме відповідачем, а не шляхом поповнення картрахунку самим позивачем.

Крім того, на обґрунтування свого висновку про відмову в задоволенні позову суд керувався наступним.

За змістом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Виходячи з викладеного та установивши, що останній платіж за картрахунком відповідача був проведений 23 лютого 2010 року, при цьому строк дії картки закінчився 14 квітня 2007 року, а до суду з цим позовом банк звернувся в жовтні 2015 року, суд дійшов обґрунтованого висновку, що на час звернення позивача до суду строк позовної давності як щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, так і до вимог про стягнення відсотків та штрафів сплинув, що в силу вказаних норм матеріального права є підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому суд правильно відхилив посилання позивача на переривання строку позовної давності шляхом подання відповідачем 05 листопада 2013 року анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», адже це мало місце після закінчення строків позовної давності.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час розгляду справи в суді) установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Розглядаючи зазначений позов, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статті 315 ЦПК України 2004 року.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судами норм матеріального права є помилковими, оскільки під час розгляду справи суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, на підставі достатньо повно встановлених обставин справи.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак