Справа № 310/4141/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16 січня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофврма «Росія», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Щедрий лан», про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості з виплати орендної плати, витребування майна,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПСП Агрофірма «Росія» про розірвання договору оренди земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги наступним. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗП № 067012, виданого 14 лютого 2002 року на підставі рішення виконкому Осипенківської сільської ради від 25 вересня 2001 року № 125 ОСОБА_5 на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,0186 га, що розташована на території Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області. 07 лютого 2009 року ОСОБА_5 помер, перед смертю склавши на імя позивачки заповіт на все належне йому майно. До складу спадкового майна входила земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 5,0186 га, що розташована на території Осипенківської сільської ради, КСП «Іскра», ДП 37 п. 588. ОСОБА_4 прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Вищевказану земельну ділянку ОСОБА_5 передав у користування ПСП Агрофірма «Росія» на підставі договору оренди землі від 31 березня 2008 року, зареєстрованого 24 листопада 2009 року. У відповідності до п.п. 9, 12 договору оренди відповідач зобовязався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати орендну плату, однак, відповідач порушив свої зобовязання щодо своєчасного розрахунку за користування земельною ділянкою з 2009 року по 2017 рік, нехтує строком, встановленим п. 12 договору, за вказаний період ОСОБА_4 не сплачено жодних грошових коштів. На неодноразові звернення позивачки до ПСП Агрофірма «Росія» про здійснення повного розрахунку за договором оренди останнє ухиляється від виконання своїх зобовязань. На підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами зобовязань, передбачених ст.ст. 24, 25 Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими Законами України. Враховуючи наведене, просила розірвати договір оренди землі від 03 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ПСП Агрофірма «Росія». Під час розгляду справи за клопотанням представника позивачки в якості третьої особи до участі в справі було залучено ТОВ Агрофірма «Щедрий лан», в звязку із чим позивачкою були уточнені позовні вимоги. ОСОБА_4 зазначила, що під час розгляду справи вона дізналась, що відповідач 14 березня 2012 року незаконно передав третій особі право користування належною позивачці земельною ділянкою, ТОВ Агрофірма «Щедрий лан» в період 2012-2017 років здійснювало користування вказаною земельною ділянкою без реєстрації права суборенди, а тому не набуло законних підстав щодо такого роду користування. Вказані обставини є також істотним порушенням відповідачем умов договору. Вимогу про розірвання договору оренди доповнила вимогою про стягнення з ПСП Агрофірма «Росія» заборгованості з орендної плати за 2009-2017 роки в розмірі 44 780 грн.; витребування з користування ТОВ Агрофірма «Щедрий лан» належної їй земельної ділянки.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи було залучено ТОВ Агрофірма «Щедрий лан».

Позивачка, допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що про наявність договору оренди земельної ділянки, яку ОСОБА_4 прийняла в спадщину після смерті батька, вона дізналась в 2016 році, після чого неодноразово зверталась до ПСП Агрофірма «Росія» із вимогою про сплату орендної плати за користування земельною ділянкою, однак постійно отримувала відмови. В 2017 році поштовими переказами їй були направлені грошові кошти від ТОВ Агрофірма «Щедрий лан», які позивачка не отримала, оскільки не перебуває з останнім в будь-яких правовідносинах.

Представник позивачки під час судового розгляду позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що ОСОБА_4 не було відомо про існування договору оренди земельної ділянки, яку вона отримала в спадщину після смерті батька, орендну плату вона не отримувала. Після того, як позивачка дізналась про існування договору оренди належної їй земельної ділянки, вона неодноразово зверталась до відповідача із заявами про виплату їй орендної плати, на що постійно отримувала відмову. Крім зазначеного, відповідачем без законних на це підстав було укладено договір суборенди із третьою особою. Вищенаведеним відповідач суттєво порушує умови договору оренди земельної ділянки, що є підставою для розірвання вказаного договору оренди, стягнення орендної плати та витребування належної ОСОБА_4 земельної ділянки у неналежного користувача. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав з наступних підстав. 31 березня 2008 року між ПСП Агрофірма «Росія» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди належної йому на праві власності земельної ділянки площею 5,019 га строком на 12 років. Право власності на вказану земельну ділянку позивачка набула 26 грудня 2016 року. 03 січня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до ПСП Агрофірма «Росія» із заявою, в якій просила повідомити про підстави користування відповідачем вказаною земельною ділянкою. Незважаючи на те, що позивачка отримувала нараховану їй орендну плату за 2009-2011 роки, ОСОБА_4А було надано відповідь на її запит. В березні 2017 року відповідач повідомив позивачці про можливість отримання нею орендної плати, 06 березня 2017 року на імя позивачки було оформлено видатковий касовий ордер № 115 про видачу 18 600 грн., однак остання вказану суму не отримала. В подальшому позивачка неодноразово зверталась до відповідача із заявами про повідомлення розміру заборгованості по орендній платі по роках, на що отримала відповіді. ПСП Агрофірма «Росія» жодним чином не порушує права позивачки, тому не вбачає підстав для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки, при наданні відповідних документів перерахує відповідні кошти, які акумульовані на особистому рахунку ОСОБА_5

Представник третьої особи пояснила суду, що відповідно до п. 30 договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_5 та ПСП Агрофірма «Росія» 31 березня 1998 року, орендар має право передати земельну ділянку або її частину у суборенду без зміни цільового призначення. 14 березня 2012 року між відповідачем та третьою особою було укладено договір суборенди землі, який діє на теперішній час. За отриманням орендної плати позивачка повинна була зявитися до відповідача, чого нею зроблено не було. 13 вересня 2017 року ТОВ Агрофірма «Щедрий лан» поштовим переказом перерахувало позивачці частину орендної плати в розмірі 7 680 грн., вказана сума ОСОБА_4 отримана не була. Незважаючи на відмову позивачки отримати вказану суму, третьою особою з метою повного розрахунку за договором суборенди в листопаді 2017 року їй були направлені суми в розмірі 12 960 грн., 8 100 грн., 9 813 грн., які позивачака знову не отримала. Оскільки позивачка відмовляється від отримання орендної плати, відсутні підстави для розірвання договору оренди та стягнення орендної плати в примусовому порядку. Вимоги про витребування земельної ділянки із незаконного володіння також є необґрунтованими. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

На підставі рішення виконкому Осипенківської сільської ради народних депутатів віл 25 вересня 2001 року № 125 ОСОБА_5 було видано державний акт на право приватної власності на землю ІІ ЗП № 067012, згідно якому йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,019 га, розташовану на території ДП № 37; п. 588 КСП «Іскра», Осипенківської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

31 березня 2008 року між ОСОБА_5 та ПСП Агрофірма «Росія» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 12 років. Зазначений договір зареєстрований у Бердянському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис 24 листопада 2009 року. До договору оренди додано акт встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки та акт прийому-передачі земельної ділянки, підписані ОСОБА_5 та директором ПСП Агрофірма «Росія».

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20 серпня 2009 року ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, який помер 07 лютого 2009 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖС № 127115, видане Осипенківською сільською радою Бердянського району Запорізької області 10 лютого 2009 року, актовий запис № 15), до складу якої входить земельна ділянка площею 5,019 га у межах згідно з планом, яка розташована на території ДП № 37; п. 588 КСП «Іскра», Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області, цільове призначення (використання) земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до умов договору ОСОБА_5 надав вказану земельну ділянку ПСП Агрофірма «Росія» в користування строком на 12 років на умовах сплати відповідачем орендної плати.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, повязані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У відповідності із ст. 13 вказаного Закону договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналізуючи зазначені положення законодавства та враховуючи врегулювання відносин, повязаних з орендою землі, зокрема, положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої п. «д» ст. 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Судом встановлено, що про наявність договору оренди належної їй земельної ділянки, який був укладений між батьком позивачки та відповідачем, ОСОБА_4 дізналась наприкінці 2016 року, в січні 2017 року вона звернулась до ПСП Агрофірма «Росія» із заявою про надання інформації про підстави користування ПСП Агрофірма «Росія» земельною ділянкою, із заявою про надання копії договору оренди земельної ділянки. В квітні та червні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до ПСП Агрофірма «Росія» із заявами про надання інформації про розмір заборгованості орендної плати по рокам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця.

Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому.

Отже, до правовідносин з договору суборенди застосовуються положення нормативно- правових актів, які регулюють правовідносини з договору оренди, як до правовідносин, умови яких обмежуються умовами договору оренди.

14 березня 2012 року між ПСП Агрофірма «Росія» та ТОВ Агрофірма «Щедрий лан» був укладений договір суборенди.

Згідно з п. 9 вказаного договору орендар 2 сплачує орендодавцю орендну плату у строки та на умовах, визначених п.п. 9-1 договору оренди землі від 31 березня 2008 року, укладеного між ПСП Агрофірма «Росія» та ОСОБА_5

На виконання вимог договору після звернення до відповідача спадкоємиці орендодавця ОСОБА_5 ТОВ Агрофірма «Щедрий лан» поштовим переказом перерахувало ОСОБА_4 частину орендної плати за 2017 рік в сумі 7 680 грн., що підтверджується квитанцією від 13 вересня 2017 року, але позивачка відмовилась отримувати вказані кошти. В подальшому третьою особою позивачці знову було направлено оренду плату в розмірі 12 960 грн. (квитанція від 02 листопада 2017 року), 8 100,60 грн. (квитанція від 03 листопада 2017 року), 9 813 грн. (квитанція від 02 листопада 2017 року). Вказані суми ОСОБА_4 отримані не були.

Наведене вище свідчить про небажання самої позивачки отримати відповідні суми, нараховані їй за договором оренди землі, що спростовує її доводи про систематичне невиконання відповідачем умов договору оренди землі, тому підстави розірвання договору за систематичне невиконання його умов є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Крім зазначеного, суд приходить до висновку, що договір суборенди земельної ділянки від 14 березня 2012 року укладено з додержанням вимог земельного законодавства, тому вимога позивачки про витребування з користування земельної ділянки також є безпідставною.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофврма «Росія», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Щедрий лан», про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості з виплати орендної плати, витребування майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 26 січня 2018 року.

Суддя ОСОБА_6