Справа № 392/1314/17
Провадження № 2/392/94/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Вдовіченко М.М., з участю представника відповідача ОСОБА_1 К,В.,

секретаря Касьян З.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ОСОБА_2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 15734.67 грн..

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що12.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1, було укладено Кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Станом на 31 липня 2017 року відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконує, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму в розмірі 15734.67 грн, яка складається із: заборгованість за кредитом 452.51 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 10956.70 грн., заборгованість за пенею 3100.00 грн., штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:500.00 грн,- штраф (фіксована частина), 725.46 грн., штраф (процентна складова) .

Позивач був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, пославшись на відзив на позовну заяву , який знаходиться в матеріалах справи.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що сторони перебувають у договірних кредитних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення Кредитного договору № б/н від 12.03.2013 року згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Довідкою про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умовами і Правилами надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 6-31).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1, порушуючи умови Кредитного договору № б/н від 12.03.2013 року не погашала повністю кредит та проценти за користування кредитом, чим порушиа майнові права та інтереси ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Згідно довідки розрахунку заборгованість за Кредитним договором № б/н від 12.03.2013 року станом на 31.07.2017 становить суму в розмірі:15734.67 грн, яка складається із: заборгованість за кредитом 452.51 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 10956.70 грн., заборгованість за пенею 3100.00 грн., штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:500.00 грн,- штраф (фіксована частина), 725.46 грн., штраф (процентна складова) (а.с. 4-5).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності іх визнання.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 2 статті 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно змісту частини 1 статті 527 ЦПК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно статті 610 ЦК України порушення зобовзання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 623 ЦК України вбачається, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань щодо повернення основної суми кредиту, процентів та винагород.

У той самий час відповідно до пункту 1.1.5.32 Умов та Правил надання банківських послуг,- при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення штрафів: штрафу фіксованої та процентної складової, задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача, а саме 1600,00 грн., судового збору.

Керуючись ст.ст. 258-260,263,264, 265 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,( ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ОСОБА_2» заборгованість, станом на 31.07. 2017 року, за Кредитним договором № б/н від 12.03.2013 року на загальну суму в розмірі 14509.грн.21 коп ,( чотирнадцять тисяч п"ятсот дев"ять гривень 21 коп), яка складається із: заборгованість за кредитом 452.51 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 10956.70 грн., заборгованість за пенею 3100.00 грн..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,( ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.) Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М. Вдовіченко