АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 657/1096/17 Головуючий в суді 1 інстанції: Живцова О.А.
Номер провадження: 22-ц/791/108/18 Доповідач: Склярська І.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, від імені якої діє ОСОБА_4 до Каланчацької селищної ради Каланчацького району Херсонської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Каланчацька державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 31 липня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_3 від імені якої діє ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Каланчацької селищної ради Каланчацького району Херсонської області, у якому просила суд поновити строк позовної давності для звернення до суду, визнати за нею право приватної власності у порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на житловий будинок з господарськими забудовами та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 а також на земельну ділянку за зазначеною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її бабуся, ОСОБА_6, яка за життя, 13 жовтня 1976 року, склала заповіт, зареєстрований за реєстром № 1710, посвідчений державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори, згідно з яким вона заповіла ОСОБА_3 належний їй жилий будинок з надвірною будівлею, що знаходиться в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області по АДРЕСА_4 під номером дев'ятим.

Однак, позивач своєчасно належним чином не оформила спадкові права, вважаючи себе спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину та став власником спадкового майна. На даний час, вона також не має можливості належним чином оформити спадщину, в зв'язку з пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини. Крім того, в заповіті допущено помилку у визначені нумерації будинку. Так, в заповіті невірно визначено, що будинок розташований в АДРЕСА_2 натомість, як будинок розташований по АДРЕСА_1 Позивач фактично проживає в спірному будинку. З метою оформлення спадщини ОСОБА_3 звернулась до Каланчацької державної нотаріальної контори. В усній формі державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з суттєвими розбіжностями у нумерації житлових будинків.

Також, її мати, ОСОБА_7, за життя, збудувала житловий будинок на земельній ділянці загальною площею 0,15 га по АДРЕСА_3, в якому останні роки проживала позивач, проте за життя свідоцтва про право власності на вказану забудову не отримала. Враховуючи те, що на житловий будинок, який за життя будувала мати позивачки ОСОБА_7,остання не отримала свідоцтво про право власності на будинок і останній збудований на земельній ділянці, яка відноситься саме до нумерації під номером АДРЕСА_1 і є єдиним подвір'ям, вважає, що саме вона згідно заповіту являється спадкоємицею всього зазначеного нерухомого майна.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 31 липня 2017 року позов задоволено частково. Поновлено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності у порядку спадкування за заповітом від 13 жовтня 1976 року після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на житловий будинок з господарськими забудовами та спорудами, що розташований в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області по АДРЕСА_1 В задоволені решти частини вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на домоволодіння скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивач порушила його права на спадщину після смерті їхньої матері ОСОБА_7, оскільки при виготовленні технічного паспорту, для реалізації своїх прав спадкоємця за заповітом після смерті баби, безпідставно об'єднано земельні ділянки та житлові будинки спадкоємців ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 Крім того, прізвище спадкодавця у заповіті та свідоцтві про смерть є різним : ОСОБА_6 та ОСОБА_8, також заповітом заповіданий будинок НОМЕР_1, в той час як правовстановлюючі документи на будинок містять номер НОМЕР_2 а отже заповіт за формою є недійсним. Вважає, що він має право на успадкування майна після смерті рідної баби ОСОБА_6 в порядку представлення.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені якої діє ОСОБА_4 її доводи не визнала, рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що згідно заповіту від 13.10.76 року ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_9 житловий будинок з господарськими забудовами та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 Враховуючи, що в заповіті невірно визначено, що будинок розташований по АДРЕСА_2 натомість, як будинок, розташований по АДРЕСА_1, та в зазначеному будинку за даною адресою позивач фактично проживає, що підтверджується листом селищної ради від 15 травня 2017 року, а отже ці обставини суд вважав поважними для задоволення позову. Крім того, суд першої інстанції вважав поважними причини пропуску строку звернення до суду оскільки лише шляхом звернення до суду з даним позовом позивач може реалізувати своє право на спадкове майно. Поважними, а тому це є підставами доцільності його поновлення.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, які не були ним встановлені, та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Нотаріально посвідчений заповіт на ім'я ОСОБА_3, складений ОСОБА_8 13.10.1976 року, свідчить про те, що остання заповідала належний їй житловий будинок з надвірною будівлею, що знаходиться в АДРЕСА_2 а.с.16/.

Свідоцтво про смерть видано щодо смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 /а.с.13/.

Також, свідоцтво про право приватної власності від 25.06.1970 року, видане на підставі рішення виконкому Каланчацької селищної ради від 23.06.1970 року за №12, свідчить про те, що ОСОБА_6 є власником домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 /а.с.34/.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 є донької ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року /а.с. 9,11,12/, а ОСОБА_7 була донькою ОСОБА_6 /а.с.14.15/.

За повідомленням Каланчацької державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилася (а.с.172). З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернувся її син, ОСОБА_5 (а.с.174).

Перейменування АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 здійснено на підставі рішення виконкому №6 від 21 березня 1975 року.

Матеріали інвентарних справ на домоволодіння НОМЕР_2 та домоволодіння НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 досліджені в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідчать про те, що вказані домоволодіння є окремими.

Так, інвентарна справа на домоволодіння по АДРЕСА_1 містить документацію на ОСОБА_8, а інвентарна справа на домоволодіння АДРЕСА_2 містить документацію на ОСОБА_7, що узгоджується з матеріалами цивільної справи / а.с.25-29/. Також, акт від 10.12.1976 року свідчить про те, що згідно рішення виконкому №457/22 від 16 листопада 1976 року, проведено відведення в натурі присадибної ділянки під індивідуальне житлове будівництво ОСОБА_7, що знаходиться по АДРЕСА_3 загальною площею 0,15 га. (а.с.25). Крім того, зазначеним рішенням надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку за зазначеною адресою (а.с.26). Також, матеріали інвентарних справ свідчать, що вони були заведені на домоволодіння по вул. Преображенська в смт. Каланчак, яка в наступному перейменована на АДРЕСА_1 а саме: АДРЕСА_1 - ОСОБА_6; АДРЕСА_1 «ОСОБА_7»; АДРЕСА_2 ОСОБА_8, та в яких наявні свідоцтва про право особистой власності на домоволодіння на зазначених осіб, видані на підставі рішення виконкому Каланчацької селищної ради від 23.06.1970 року за №12, що спростовує доводи, як доводи позовної заяви так і доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу про єдність домоволодіння НОМЕР_2 по АДРЕСА_4 з будівництвом, здійсненим ОСОБА_7 по АДРЕСА_5

На зазначені домоволодіння заведені окремі будинкові книги (а.с.17-23;183-185).

Таким чином, суд першої інстанції не звернув у ваги на те, що в об'єкт спадкування після смерті ОСОБА_6 не може входити майно, іншого спадкодавця, ОСОБА_7, право на яке не було зареєстровано за нею, як забудовником, за її життя.

Крім того, як вбачається з копії технічного паспорту від 12.07.2017 року на домоволодіння по АДРЕСА_1, зазначене домоволодіння є зміненим відносно того, яке зазначено у технічній документації на домоволодіння при видачі свідоцтва про право власності від 25.06.1970 року, що позивачем не заперечується.

Отже, поза увагою суду залишилися обставини з'ясування складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6

Згідно п. п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом Україні, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом.

Згідно із ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

У силу статті 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Проте, відповідно до статті 550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

Суд, першої інстанції, не звернув увагу на відсутність доказів фактичного прийняття спадщини, оскільки будинкова книга, яка була видана ОСОБА_6 (АДРЕСА_1) не містить відомостей про реєстрацію (проживання) в будинку ОСОБА_3

Поза увагою суду першої інстанції залишилися обставини невідповідності прізвища спадкодавця у заповіті, свідоцтву про смерть, а також невідповідності юридичної адреси будинку у свідоцтві про право власності на нього.

Суд першої інстанції не встановив коло спадкоємців, які у даних правовідносинах можуть мати спадкові права на майно, право власності на яке, без встановлення його складу, визнав за позивачем, а отже вирішив спір з Каланчацькою селищною радою, як відповідачем, яка, за встановлених обставин справи, не може бути відповідачем у справі, а отже прийняв судове рішення про права осіб, що не були залучені до участі у справі.

За викладених обставин, доводи апеляційної скарги є такими, що ґрунтуються на вимогах норм процесуального та матеріального закону.

Таким чином, рішення суду в частині визнання права в власності на домоволодіння в порядку спадкування, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права приватної власності у порядку спадкування за заповітом від 13 жовтня 1976 року після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на житловий будинок з господарськими забудовами та спорудами, що розташований в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області по АДРЕСА_1

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Враховуючи ухвалу судді Апеляційного суду Херсонської області від 01 грудня 2017 року про відстрочення сплати судового збору, а також вимоги ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в сумі 2082 грн. 65 коп. на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись п. п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, ст. ст. 141, 367, п.1 ч.2. ст. 374, ч.3 п.4 ст.376, ст. 382 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 31 липня 2017 року в оскаржуваній частині скасувати, постановити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2082 грн.65 коп. на користь держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна