АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1292/18Головуючий по 1 інстанції - Мазуренко Ю.В.
Категорія: 30 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2017 року (ухвалене в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Мазуренко Ю.В.) у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Уманської міської ради про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями посадових осіб адміністративної комісії Уманської міської ради.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд, -

в с т а н о в и в :

26 липня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Уманської міської ради про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями посадових осіб адміністративної комісії Уманської міської ради.

В обгрунтування позовних вимог, позивач вказувала, що 26 лютого 2016 року старшим державним виконавцем Уманського МВ ДВС Кравченко М.В. відносно неї було відкрито виконавче провадження № 50180418 про стягнення з неї на користь держави штрафу в сумі 1 360 грн. і 136 грн. виконавчого збору.

Провадження відкрито на підставі постанови № 12/5 від 26 січня 2016 року про самовільне будівництво прибудови над гаражем за адресою: АДРЕСА_1, до якого вона не має жодного відношення, так як не є власником домоволодіння.

Державним виконавцем через пенсійний фонд в м. Умані і Уманському р-ні з неї безпідставно було стягнуто по 20 % пенсії щомісячно, а всього 1 556 грн.

Також, в обгрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 червня 2017 року дії посадових осіб Уманського міськвиконкому визнані протиправними, внаслідок чого суд скасував постанову № 12/5 Уманської міської ради від 26 січня 2016 року про накладення на неї незаконного штрафу в сумі 1 556 грн.

Матеріальна шкода на думку ОСОБА_3 заключається в тому, що вона вимушена була залучити юриста, який збирав і готував адміністративний позов, брав участь у кожному з 8 засідань, після повторного звернення до суду. Відповідно до укладеної угоди, ОСОБА_3 понесла матеріальні витрати: з неї було стягнуто через Пенсійний фонд України 1 556 грн. та витрати на правову допомогу, яка була надано відповідно до договору від 03 березня 2016 року, укладеною між позивачем та юристом Вдовенко В.П. про надання юридичної допомоги при підготовці матеріалів з позовною заявою і здачі матеріалів до Уманського міськрайонного суду на суму 2 500 грн.; витрати на правову допомогу також підтверджуються: довідкою юриста Вдовенка В.П. про надання юридичних послуг при оформленні і здачі матеріалів з адміністративним позовом до суду від 12 березня 2016 року; довідками про виконанні роботи; актами виконаних робіт; договором від 21 липня 2017 року про надання юридичної допомоги для оформлення цивільного позову і здачі документів до суду на суму 1 900 грн.; довідкою юриста Вдовенка В.П. про затрати при підготовці матеріалів по оформленню цивільного позову і здачі матеріалів до суду. З урахуванням вищевикладеного позивач вважає, що всього їй завдано шкоди на загальну суму 7 956 грн.

Крім того, від неправомірних дій посадових осіб Уманської міської ради їй було завдано моральну шкоду, яку позивач оцінила в сумі 7 000 грн.

Просила суд стягнути за рахунок державного бюджету (Державне казначейство України) на її користь завдану їй посадовими особами адміністративної комісії Уманської міської ради Черкаської області майнову (матеріальну) шкоду в розмірі 7 956 грн. та в рахунок відшкодування частини моральної (немайнової) шкоди 7 000 грн., а всього на загальну суму 14 956 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивач не довела суду належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх вимог.

Відмова в задоволенні щодо стягнення матеріальної шкоди мотивована тим, що така шкода пов'язана з оплатою правової допомоги, що понесена ОСОБА_3 в результаті реалізації своїх прав під час розгляду справи в порядку адміністративного судочинства і такі витрати не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Щодо відмови в стягненні моральної шкоди, районний суд зазначив, що позивачем не надано суду доказів того, що відповідачем їй завдано душевних страждань.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржила його до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 вказала, що суд першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосував до виниклих правовідносин положення статей 32, 56, 62, 156 Конституції України, згідно з якими кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Оскільки адміністративний позов був вирішений раніше, тому вона правомірно звернулася до суду із вказаними вимогами в порядку цивільного судочинства і суд першої інстанції повинен був у відповідності до вимог чинного законодавства задовольнити позовні вимоги.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції та винести нову постанову, якою її позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 січня 2016 року постановою № 12/15 адміністративної комісії виконавчого комісії Уманської міської ради ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 1 360 грн.

Відповідно до постанови відділу ДВС від 09 березня 2016 року за № 50180418 з 01 квітня 2016 року з пенсії ОСОБА_3 здійснювались відрахування в розмірі 20 % до повного погашення боргу в сумі 1 556 грн., що підтверджується листом управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському р-ні № 2407/04 від 14 травня 2016 року.

В зв'язку з безпідставним притягненням ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності на підставі рішення адміністративної комісії, ОСОБА_3 зверталася до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Уманської міської ради про визнання протиправними дій посадових осіб та скасування постанови.

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 червня 2017 року зазначений позов було задоволено частково. Визнано діяльність посадових осіб адміністративної комісії Уманської міської ради Черкаської області протиправною; скасовано постанову № 12/15 Уманської міської ради Черкаської області протиправною.

Отже, судом першої інстанції було достовірно встановлено і дану обставину сторони не заперечили та не спростували, що ОСОБА_3 була незаконно притягнута до адміністративної відповідальності діями посадових осіб органу місцевого самоврядування під час здійснення ними своїх повноважень, що знаходиться в причинному зв'язку між службовою недбалістю, непрофесійністю та виниклими наслідками.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вищенаведені обставини, а саме незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальності, є встановленими обставинами, які ґрунтуються на наявних матеріалах справи та наданих сторонами доказах.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав недоведеними позовні вимоги ОСОБА_3, а тому відмовив в їх задоволенні.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками районного суду, оскільки судом не було враховано, що факт протиправних дій відносно ОСОБА_3 є встановленим та доведеним, а тому вона має право на захист своїх порушених прав.

Своїх висновків районний суд дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, ст. 1174 - шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними.

Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Виходячи зі змісту Рішення Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2000 рік" та статті 25 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" (справа про відшкодування шкоди державою) N 1-36/2001 N 12-рп/2001 від 03 жовтня 2001 року Україна, згідно з Конституцією України, є правовою державою (стаття 1), а людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (стаття 3). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, і саме держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3). Цей обов'язок держави конкретизується в ряді статей Конституції України. В Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 та інші). Матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави (стаття 56 Конституції України). Держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням, в разі скасування вироку суду як неправосудного (частина четверта статті 62 Конституції України). Аналогічні положення щодо відшкодування державою матеріальної чи моральної шкоди, завданої фізичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, містяться і в частині третій статті 152 Конституції України.

Отже, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. При цьому при вирішенні спору про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це прямо передбачено відповідним законом.

Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом відповідачем виступає відповідний орган Державної казначейської служби України. Дана позиція узгоджується з позицією, викладеною в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду № 5 від 25 травня 2001 року та № 1 від 27 лютого 2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (п. 3 ч. 4).

Постановою КМ України від 03 серпня 2011 року № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення (далі - державні органи). Пунктом 41 передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування:1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; п.42 у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 41 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 7 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Отже, законодавець передбачив таку можливість суду першої інстанції залучати до участі у справі відповідача за ініціативи позивача, так і залучення іншої особи як співвідповідача незалежно від ініціативи позивача.

Суд першої інстанції при вирішенні спору не залучив належного відповідача у справі - Державну казначейську службу України, яка у даному випадку здійснює функції держави у цих правовідносинах, тобто не визначився зі складом сторін у справі.

Апеляційний суд у силу своїх повноважень, передбачених цивільно-процесуальним законодавством, позбавлений можливості залучити до участі у справі співвідповідачів або третіх осіб на стадії апеляційного провадження.

У зв'язку з тим, що норми цивільного процесуального закону не дотримані, позивачу судом першої інстанції не роз'яснено право на залучення до участі у справі співвідповідачів або заміну неналежного відповідача належним, що призвело до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю, судом першої інстанції не у повному обсязі перевірені обставини у справі, тому ухвалене у справі судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим та, відповідно до ст. 376 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, але з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Уманської міської ради про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями посадових осіб адміністративної комісії Уманської міської ради скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до виконавчого комітету Уманської міської ради про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями посадових осіб адміністративної комісії Уманської міської ради відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий -

Судді -

Повний текст постанови виготовлено 09 серпня 2018 року.