Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 383/457/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1 В.>
№ провадження 22-ц/781/119/18 Доповідач Письменний> О.> А.>
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.01.2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів Дьомич Л.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області у складі судді Замши О.В. від 07 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати, -

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником земельної ділянки, яка розташована на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Вказана земельна ділянка була надана у користування ОСОБА_2 за усною домовленістю між ними. Однак, в кінці 2016 року йому стало відомо, що між ними укладено договір оренди землі від 19 листопада 2012 року, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі 18.12.2012 року за № 02832. Згідно умов вказаного договору, орендар зобовязаний вносити орендодавцю орендну плату в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, тобто 5602,08 грн. на момент укладання договору, з урахуванням індексації в строки до 30.12 поточного року. Відповідач умови даного договору не виконував, тому за період з 2012 року по 2016 рік заборгованість по орендній плати складає 27 596,21 грн. Крім того, умовами договору передбачено у випадку несвоєчасного внесення орендної плати нарахування пені у розмірі 0,03 % несплаченої суми за кожний день прострочення. Також зазначав, що систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання договору оренди землі.

Посилаючись на ці обставини, просив розірвати договорі оренди землі та стягнути заборгованість по орендній платі в розмірі 27 596,21 грн. та пеню в сумі 2647,74 грн.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зокрема, зазначає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по орендній платі та стягнення пені є безпідставними, оскільки дане зобовязання ним було виконано достроково, а саме достроково сплачено орендну плату в сумі 50000 грн., що підтверджується розпискою. Разом з цим, вказує, що він неодноразово здійснював спроби сплатити позивачеві орендну плату, однак позивач навмисно ухилявся від отримання орендної плати, про що свідчить поштовий переказ від 29.03.2017 року, тим самим штучно створює порушення істотних умов договору оренди землі. Також вважає, що суд стягуючи заборгованість за вказаний період, вийшов за межі строків позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов'язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами у справі, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 7,57 га, розташованої на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-КР № 001611 від 29.10.2001 року /а.с.6/.

19 листопада 2012 року між сторонами укладено договір оренди землі, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування строком на 49 років зазначену земельну ділянку. Даний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 18 грудня 2012 року за № 02 /а.с.7/.

Відповідно до п.п.9,11 зазначеного Договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у строк до 30.12 поточного року.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 186 736 грн. (п.5 Договору).

Пунктом 14 Договору передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справлення пені у розмірі 0,03 % несплаченої суми за кожен день прострочення.

Як встановлено судом, орендна плата за 2012-2016 роки відповідачем не сплачувалася і в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивачем було отримано кошти від відповідача у рахунок орендної оплати за користування спірною земельною ділянкою.

Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір заборгованість з орендної плати за ці роки становить 27596 грн. 21 коп. та пені 2647 грн.74 коп.

Розмір заборгованості відповідачем не оспорюється.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про порушення відповідачем істотних умов договору оренди земельної ділянки, а саме систематичну несплату орендної плати позивачу за користування належною йому земельною ділянкою, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо дострокової виплати позивачу орендної плати в розмірі 50 000 грн., на підтвердження чого відповідачем була надана розписка, не заслуговують на увагу суду, виходячи з наступного.

Згідно змісту розписки від 27 серпня 2011 року, ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 50 000 грн. та розписався у тому, що в подальшому ніяких претензій не буде мати /а.с.40/.

Дана розписка не може бути належним доказом сплати орендної плати позивачу, оскільки у тексті розписки відсутні будь-які посилання на те, що зазначена сума коштів була передана в рахунок орендної плати. При цьому, позивач отримав кошти від ОСОБА_5, який не є стороною укладеного правочину.

Крім того, вказані у розписці події мали місце до укладення договору оренди землі від 19 листопада 2012 року, а зобов'язання зі сплати орендної плати не може виконуватися до виникнення вказаного зобов'язання, яке пов'язане з моментом досягнення сторонами в належній письмовій формі згоди щодо всіх істотних умов договору та набрання ним чинності, що, в свою чергу, пов'язане з його державною реєстрацією. Також вказаний договір оренди землі не містить посилань на отримання авансового платежу в рахунок орендної плати та на вказану розписку, а виплата орендної плати на майбутнє суперечить умовам укладеного договору оренди землі, яким встановлено строк виплати орендної плати до 30 грудня щорічно.

Що стосується посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі вийшов за межі строків позовної давності не ґрунтуються на законі, оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Таке клопотання відповідачем при розгляді справи у суді першої інстанції заявлено не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 26.01.2018 року.

Головуючий:

Судді: