Справа № 347/1877/15
Провадження № 22-ц/779/590/2018
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Девляшевського В.А., Матківського Р.Й. секретаря Возняк В.Д.

з участю представників: ОСОБА_2 - ОСОБА_3;

ПАТ КБ «Приват Банк» Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Інгосстрах» - правонаступник ЗАТ СК «Інгосстрах» про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними, визнання недійсним договору особистого страхування та договору страхування майна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду від 27 лютого 2018 року, ухвалене суддею Крилюк М.І.,

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

21 вересня 2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №IFWWGA00000038, згідно умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 11250,00 дол.США на термін до 05 листопада 2017 року, а позичальниця зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує умови кредитного договору, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору в зв»язку з чим станом на 14 серпня 2015 року виникла заборгованість у сумі 4919,45дол.США, що складається: 4138,36дол.США - заборгованість за кредитом, 373,22 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 93,57 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 68,91 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, 11,69 дол.США - штраф (фіксована частина), 233,70 дол.США - штраф (процентна складова), США, що за курсом 21,39 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.08.2015р. складає 105227,05грн., яку просив стягнути з ОСОБА_2

12 січня 2016 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Інгосстрах» - правонаступник ЗАТ СК «Інгосстрах» про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними, визнання недійсним договору особистого страхування та договору страхування майна.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що кредитний договір №IFWWGA00000038, укладений 05 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 не містить всіх обов»язкових умов договору, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема не містить умов його припинення та порядок зміни умов договору, банком не виконано переддоговірної роботи з позичальником, так як продукцією банку є кредитна послуга, інформацію про яку він зобов'язаний надати у письмовому вигляді відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, банком неправильно проведено розрахунки, збільшено розмір процентів в односторонньому порядку з 11.04% до 13.08% річних, про що не було письмово повідомлено позичальника, банком введено в оману позичальника, оскільки перед укладанням кредитного договору банком не надано інформацію про сукупну вартість кредиту, не укладався графік погашення кредиту, що свідчать про недійсність кредитного договору №IFWWGA00000038, а також договору особистого страхування та договору страхування майна, просила визнати недійсним кредитний договір №IFWWGA00000038 від 05 листопада 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2, договір особистого страхування від 05 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ СК «Інгосстрах» та ОСОБА_2 та договір страхування майна від 05 листопада 2007 року, укладено між ЗАТ СК «Інгосстрах» та ОСОБА_2

Рішенням Косівського районного суду від 27 лютого 2018 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №IFWWGA00000038 від 05.11.2007р. в сумі 96 502 (дев"яносто шість тисяч п"ятсот дві)грн 70 коп., що за курсом 21,39 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.08.2015р. становить 4511,58дол.США та 789 ( сімсот вісімдесят дев"ять ) грн 21коп. оплаченого судового збору.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Інгосстрах» - правонаступник ЗАТ СК «Інгосстрах» про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними, визнання недійсним договору особистого страхування та договору страхування майна відмовлено.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову та задоволення зустрічного позову, вказуючи на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що за змістом ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладання договору банк зобов'язаний в письмовій формі повідомити споживачу орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору по надання кредиту. Крім того за змістом ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління в договорі має бути наведений детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, отже при укладанні кредитного договору №IFWWGA00000038 від 05.11.2007 року мали місце порушення законодавства в частині формування та погодження ціни договору. Вказує, що ціна договору є істотною умовою договору споживчого кредитування, тому у випадку порушення законодавства в частині формування та погодження ціни, договір є недійсним. Крім того, згідно розрахунку нараховано 93,57 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 68,91 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, 11,69 дол.США - штраф (фіксована частина), 233,70 дол.США - штраф (процентна складова), що є непомірно високими завищеними та порушує принцип справедливості, добросовісності і розумності. Банком умови п. 7.1 кредитного договору не виконані, доказів того, що ОСОБА_2 як позичальник отримала грошові кошти у розмірі 11250 дол США немає. Зазначає, що договір особистого страхування від 05 листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ СК «Інгосстрах» та ОСОБА_2 та договір страхування майна від 05 листопада 2007 року, укладено між ЗАТ СК «Інгосстрах» та ОСОБА_2 підписувались представниками ЗАТ СК «Інгосстрах», повноваження яких на укладання таких договорів не підтверджено.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та відмову у задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 05.11.2007р. було укладено кредитний договір №IFWWGA00000038, згідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 11250,00 дол.США на термін до 05.11.2017р., а відповідачка зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Долучений до матеріалів справи кредитний договір №IFWWGA00000038 свідчить про те, що сторони дійшли згоди з усіх істотних умов, які зазначені у вказаному договорі, про що свідчать підписи сторін у ньому. Згідно представленого розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачка порушила умови кредитного договору, зокрема п.2.2.4. договору в якому зазначено, що позичальник зобов'язується зробити погашення кредиту в порядку, сумах і строки, передбачені п.7.1 та п.2.3.3 цього договору. Станом на 14.08.2015 року згідно розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору №IFWWGA00000038. становить 4919,45дол.США, що за курсом 21,39 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.08.2015р. складає 105227,05грн і складається: із 4138,36дол.США - заборгованість за кредитом, 373,22 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 93,57 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 68,91 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, 11,69 дол.США - штраф (фіксована частина), 233,70 дол.США - штраф (процентна складова). Проте, згідно даного розрахунку вбачається, що нарахована 93,57 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 68,91 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, 11,69 дол.США - штраф (фіксована частина) та 233,70 дол.США - штраф (процентна складова) є непомірно високими, завищеними, що являється порушенням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Таким чином, вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення на суму 96 502,70грн, що за курсом 21,39 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.08.2015р. становить 4 511,58дол.США, які стягнув з ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №IFWWGA00000038 від 05.11.2007р., а в зустрічній позовній заяві відмовив за недоведеністю доказів зазначених в ній.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 05 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №IFWWGA00000038, згідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 11250,00 дол.США на термін до 05.11.2017р., а відповідачка зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно довідки-розрахунку поданого банком, відповідач належно не виконувала свої зобов'язання за договором, внаслідок чого станом 14 серпня 2015 року виникла заборгованість у сумі 4919,45дол.США, що складається: 4138,36дол.США - заборгованість за кредитом, 373,22 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 93,57 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 68,91 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, 11,69 дол.США - штраф (фіксована частина), 233,70 дол.США - штраф (процентна складова), США, що за курсом 21,39 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.08.2015р. складає 105227,05грн.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції вірно вважав, що є підстави для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приват банк» та правильно керувався умовами договору і ст. ст. 553, 554, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Представник ПАТ КБ «Приват банк» рішення суду у цій спрві на оскаржує.

Щодо доводів апеляційної скарги про недійсність кредитного договору, то суд першої інстанції вірно врахував, що при укладанні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам, встановленим діючим законодавством України для цього виду правочину. Крім того, ОСОБА_2 не доведено, що оспорюваний правочин містить умови, які є несправедливими і не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та не надано доказів того, що вказаний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України і підлягає визнанню недійсним.

Посилання апелянта на зміну банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом спростовується умовами кредитного договору, п.2.3.1. договору передбачає право банка в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон»юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору і т.д.

Щодо доводів ОСОБА_2 про визнання недійсним договору особистого страхування від 05.11.2007 р. та договору страхування майна від 05.11.2007 р, оскільки на копіях вказаних договорів міститься ксерокопія печатки ЗАТ «СК «Інгосстрах» слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Як вбачається зі змісту оспорюваних договорів, невід'ємними їх частинами є Умови страхування, які були підписані страхувальником при укладенні вказаних договорів.

Враховуючи, що ОСОБА_2 факт підписання нею оспорюваних договорів не заперечувала, при цьому ЗАТ «СК «Інгосстрах», факсиміле підпису якого було використано при підписанні договору, підтверджує підписання цього договору, тому відсутні правові підстав для визнання вказаних договорів страхування недійсними.

За змістом ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-382, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення. Рішення Косівського районного суду від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2018 року.

Судді: В.Д.Фединяк В.А.Девляшевський

Р.Й.Матківський