Справа № 2-2003/06 Головуючий у І інстанції Луценко М.О.
Провадження № 22-ц/780/240/18 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко
Категорія 38 25.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Бориспільська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання права власності в порядку спадкування обов'язкової частки в спадщині,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом та просила ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що з 13 жовтня 1990 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. 23 серпня 1991 року ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, в будинку, який належав її чоловіку ОСОБА_3 на праві приватної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно: ? частину будинку АДРЕСА_1; будинок АДРЕСА_3 та автомобіль НОМЕР_1.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт на користь сина ОСОБА_4, відповідача по справі.

Позивач ОСОБА_2 на час смерті чоловіка ОСОБА_3 була непрацездатною, тому на підставі ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині в розмірі 1/6 частини від усього спадкового майна.

В травні 2004 року ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де їй стало відомо про наявність заповіту ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, який ухиляється від отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, що і спонукало позивача звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на обов'язкову частку у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_3

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2006 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування обов'язкової 1/6 долі всього спадкового майна, що належало на праві власності ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на таке спадкове майно:

- на 1/12 частину будинку АДРЕСА_1;

-на 1/6 частину будинку АДРЕСА_3;

-на 1/6 частину автомобіля НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_1. у 2016 році подав на вищевказане рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просив рішення в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/12 частину будинку № АДРЕСА_1 змінити з підстав неправильного визначення розміру цієї частки, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 9/120 частин будинку АДРЕСА_1. Обгрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 посилався на рішення Бориспільського народного суду Київської області від 12 червня 1985 року (а.с.82-84), ухваленого по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна, відповідно до якого в порядку поділу майна за ОСОБА_3 визнано право власності на 9/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Оскільки частка ОСОБА_3 у власності на будинок АДРЕСА_1 на день його смерті складала 9/20, то обов'язкова частка, на яку має право позивач ОСОБА_2, складатиме 9/120 (1/6 від 9/20), що і підлягає визнанню за нею в судовому порядку.

В судовому засіданні представник апелянта доводи його апеляційної скарги підтримала та просила про її задоволення з викладених в ній підстав.

Позивач ОСОБА_2 та її представник в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечували, пояснивши, що сам ОСОБА_1 під час розгляду справи визнавав позовні вимоги ОСОБА_2, крім того, суд, ухвалюючи рішення та визначаючи обов'язкову частку позивача у спадщині після смерті чоловіка, про існування рішення Бориспільського народного суду Київської області від 12 червня 1985 року нічого не знав, та ухвалив рішення, виходячи з наявних в справі матеріалів.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи зі змісту вищенаведеної правової норми, рішення суду першої інстанції перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1, в частині визначення судом розміру частки ОСОБА_2 у власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3 (а.с.8), з яким позивач ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 1990 року (а.с.9). На час смерті чоловіка ОСОБА_3 позивач ОСОБА_2 була непрацездатною. Спадкоємцями померлого ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_2 (за законом на обов'язкову частку) та ОСОБА_1 за заповітом. Крім позивача та відповідача спадкоємцем за законом є дочка померлого ОСОБА_3 від першого шлюбу ОСОБА_6, яка участі у справі не брала.

Згідно із ч. 1 ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом.

Приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, ч. 1 ст. 1270 ЦК встановлений строк у шість місяців для прийняття спадщини.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 та визнаючи за нею право власності на 1/12 частину будинку АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з доведеності факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 у вигляді належного йому на час відкриття спадщини на праві власності майна.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на неправильне визначення судом обов'язкової частки позивача у спадковому майні, оскільки померлому ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 на праві власності належала не ? частина, а 9/20, що вбачається з рішення Бориспільського народного суду Київської області від 12 червня 1985 року (а.с.82-84), ухваленого по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна, відповідно до якого в порядку поділу майна за ОСОБА_3 визнано право власності на 9/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Доказів, належних, допустимих, достатніх та достовірних, які б підтверджували доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про належність померлому ОСОБА_3 на праві власності в будинку АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини 9/20 частин, а не ?, як зазначено в оскаржуваному судовому рішенні, апелянтом надано не було, а наявність судового рішення від 12 червня 1985 року про поділ будинку із визначенням часток у ньому не є підставою для висновку про те, що на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, померлому ОСОБА_3 на праві власності належала саме така частка, про яку зазначено у вищевказаному рішенні.

Крім того, представником апелянта апеляційному суду надано копії погосподарської книги №3 Вишеньківської сільської ради за 2001 - 2005 роки, з якої вбачається, що ОСОБА_7 є власником ? частини будинку по АДРЕСА_1, що узгоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, та спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2006 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: