Справа №200/9070/18
Провадження №2/200/2894/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2018 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

23.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 30 квітня 1999 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. За час сумісного життя у шлюбі ними було набуто нерухоме майно, у вигляді: квартири № 141, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, корп. 2, буд. 35-Б; нежитлове приміщення № 14, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Барикадна, буд. 2; квартира № 26, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Харківська, буд. 2; паркувальне місце № 104 містобудівного ансамблю «Крутогорний» - комплекс «Східна Башта», яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, буд. 35-Б, корп. 2. Зазначене нерухоме майно було зареєстроване на його дружину відповідача у справі. ОднакАДРЕСА_1, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Харківська, буд. 2 та паркувальне місце № 104 містобудівного ансамблю «Крутогорний» - комплекс «Східна Башта», яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, буд. 35-Б, корп. 2 були придбані, хоча й у період шлюбу, але за його особисті кошти. Просив суд визнати це майно його особистою приватною власністю.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощенного позовного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

Позивач направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач направив до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Суд вважає за можливе ухвалите рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Судом встановлено, що 30 квітня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська видано свідоцтво про одруження серії І-КИ № 066833 від 30.04.1999 року.

За час сумісного життя у шлюбі сторонами по справі було придбано наступне нерухоме майно:

- квартира № 141 за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, корп. 2, буд. 35-Б;

- нежитлове приміщення № 14 за адресою: м. Дніпро, вул. Барикадна, буд. 2;

- квартира № 26 за адресою: м. Дніпро, вул. Харківська, буд. 2;

- паркувальне місце № 104 містобудівного ансамблю «Крутогорний» - комплекс «Східна Башта», яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, буд. 35-Б, корп. 2.

Зазначене нерухоме майно зареєстроване на відповідача у справі, що не заперечував відповідач.

12 квітня 2006 року відповідач у справі отримав свідоцтво про право власності на паркувальне місце № 104 містобудівного ансамблю «Крутогорний» - комплекс «Східна Башта», яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, буд. 35-Б, корп. 2. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 737 від 20.02.2006 року, яке в свою чергу, прийняте на підставі акту про повну сплату грошових коштів за договором інвестування.

12 листопада 2007 року за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру № 26, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Харківська, буд. 2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.10.2007 року. Відповідно до пункту 4 даного Договору продаж квартири вчинений за 24 578, 00 гривень.

На інвестування та придбання зазначеного нерухомого майна використовувались особисті грошові кошти позивача, які були ним отримані з продажу рухомого майна, яке було придбано ним особисто ще до укладення шлюбу, що не заперечував відповідач.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми права суд приходить до висновку, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року по справі №6-399-цс17.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки майно, яке є предметом спору хоча й придбано у період шлюбу між сторонами по справі, але за особисті кошти саме позивача, що не заперечував і відповідач.

Враховуючи приписи ч. 6 ст. 49 ЦПК України суд приймає визнання позову з боку відповідача, оскільки це зроблено особисто стороною та її дії не суперечать її ж інтересам.

Відповідно до ст.141 ЦПК України також слід стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 8810,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 5, 12, 81, 141, 263, 265, 280-289, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_2, РНОКПП: НОМЕР_1) право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_2, РНОКПП: НОМЕР_1) право особистої приватної власності на паркувальне місце № 104 містобудівного ансамблю «Крутогорний» - комплекс «Східна Башта» за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, 35-Б, корп. 2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 8810 грн.

Рішення може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду, тобто з 22 липня 2018 року.

Суддя Т.Ю.Єлісєєва