Справа № 737/1007/18
Проваждення № 2/737/529/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяОСОБА_1
секретар судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу№ 737/1007/18
за позовом представник позивачів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
до Куликівської обєднаної територіальної громади в особі Куликівської селищної ради Чернігівської області
провизнання права власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування
учасники справи та представники:
позивачіне зявилися
представник позивачів представник відповідачане зявилася не зявився

ВСТАНОВИВ:

07.11.2018 позивачі звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, з подальшим уточненням позовних вимог, просять визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами садиби № 18, що розташована по вулиці Грушевського в селі Ковчин Куликівського району Чернігівської області в порядку спадкування за законом, а за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері право власності на 3/4 частин цього ж житлового будинку, який за життя належав ОСОБА_6, але на яку відсутні правовстановлюючі документи.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначено, що 27 липня 2007 року померла ОСОБА_6, яка була дружиною ОСОБА_3 та матірю ОСОБА_4. Після її смерті залишилася спадщина, до складу якої, крім іншого, входить будинок з господарськими будівлями за адресою: вул. Грушевського, 18, село Ковчин Куликівського району, який був збудований у 1967 році. ОСОБА_6 на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з чоловіком ОСОБА_3, та була головою вказаного домогосподарства. Право власності на домоволодіння зареєстроване не було. За життя ОСОБА_6 все своє майно заповіла синові. Після її смерті позивачі ОСОБА_4, як спадкоємець за заповітом, а ОСОБА_3, як спадкоємець за законом, що має право на обовязкову частку у спадщині після смерті своєї дружини, прийняли спадщину, оскільки звернулися із відповідними заявами до нотаріуса. Однак, на дане домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи, що стало причиною відмови нотаріуса у видачі їм свідоцтв про право на зазначену спадщину.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивачів в позовній заяві просить суд розгляд справи здійснювати за їхньої відсутності.

Куликівська селищна рада надала суду відзив на позовну заяву, в якій селищний голова повідомляє про визнання позову та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради.

Позовна заява надійшла до суду 07.11.2018.

Ухвалою судді від 09.11.2018 позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а позивачам надано десятиденний строк для усунення її недоліків.

Після усунення недоліків позивачами, ухвалою судді від 19.11.2018 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27 липня 2007 року померла ОСОБА_6, (а.с.9).

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.02.1969 року (а.с.10).

Згідно зі свідоцтвом про народження Труби ОСОБА_4 І.А. є його батьком, а ОСОБА_6 була його матірю (а.с. 10).

З довідки виконкому Куликівської селищної ради Чернігівської області від 31 жовтня 2018 року № 9, за підписом в.о. старости села Ковчин, вбачається, що ОСОБА_6 на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та мала сімю до складу якої входив її чоловік ОСОБА_3 (а.с. 11).

Відповідно до витягу з погосподарської книги № 1 Ковчинської сільської ради на 2006-2010 роки, покійна ОСОБА_6 зазначена головою домогосподарства (а.с.12).

За життя, 20 липня 2004 року, ОСОБА_6 залишила заповіт, посвідчений нотаріально секретарем Ковчинської сільської ради Куликівського району Чернігівської області ОСОБА_7 та зареєстрований в книзі за № 113, яким все своє майно заповіла своєму синові ОСОБА_4 (а.с.17).

Згідно з довідкою КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 12.10.2018 № 258, станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на житловий будинок № 18 по провулку Грушевського в селі Ковчин Куликівського району Чернігівської області право власності не зареєстровано (а.с. 13).

У технічному паспорті на спірний будинок вказано, що його побудовано у 1967 році (а.с. 14-16).

Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

ОСОБА_3, який проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, прийняв спадщину після смерті своєї дружини.

Крім цього, як вбачається з копії спадкової справи № 219/2018, позивач ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своєї дружини ОСОБА_6, відповідно до статті 1241 Цивільного кодексу України, як непрацездатний за віком, що має право на обовязкову частку у спадщині.

Позивач ОСОБА_4, відповідно до зазначеної спадкової справи, 17.10.2018 року також прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 за заповітом.

На частину належного ОСОБА_6 майна позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину, відповідно, за законом на 1/4 - чоловік, та за заповітом на 3/4 частки -син.

Відомості щодо інших спадкоємців у спадковій справі відсутні.

Таким чином, позивачі являються спадкоємцями майна ОСОБА_6, які прийняли спадщину.

Виходячи з того, що зведення спірного будинку передувало укладенню шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, підстави для визнання його спільною сумісною власністю подружжя відсутні.

З постанови приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу ОСОБА_9 від 18.10.2018 вбачається, що позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями садиби № 18, що розташована по вулиці Грушевського в селі Ковчин Куликівського району Чернігівської області, у зв'язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно (а.с. 19).

Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні.

Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

На час побудови будинку порядок реєстрації нерухомості в Української СРСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.66 затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР ОСОБА_10 31 січня 1966 р., яка втратила чинність 13.12.95. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції «Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані». Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об'єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Судова практика, що склалась після зміни законодавства в частині реєстрації прав власності на нерухоме майно в сільській місцевості, стала на захист прав власників такого майна та їх спадкоємців. Так, згідно з Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Суди обгрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав.

За таких умов, враховуючи, що померла ОСОБА_6 до 05.08.1992 року побудувала будинок за вказаною вище адресою, але за життя не зареєструвала його та не отримала правовстановлюючого документу на будинок, а позивачі прийняли спадщину в належних їм частках, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнати за ними право власності на зазначене нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу Українисуд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, Чернігівська область, Куликівський район, село Ковчин, провулок Грушевського, 18) право власності на 1/4 (одну четверту) частину житлового будинку (загальною площею 101,3 кв.м., житловою площею 65,8), з господарськими будівлями та спорудами (означені в плані технічного паспорту на житловий будинок літерами: А-1 житловий будинок; а3-1 погріб під частиною будівлі, а-1 прибудова; а1-1 веранда; А1-1 прибудова, а2-1 веранда, Б-1 сарай; В-1 убиральня; Г-1, Д-1 сараї, а4-1 ганок) садиби № 18 по вулиці Грушевського села Ковчин Куликівського району Чернігівської області в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6, яка померла 27 липня 2007 року.

Визнати за ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, АДРЕСА_1) право власності на 3/4 (три четвертих) частини житлового будинку (загальною площею 101,3 кв.м., житловою площею 65,8), з господарськими будівлями та спорудами (означені в плані технічного паспорту на житловий будинок літерами: А-1 житловий будинок; а3-1 погріб під частиною будівлі, а-1 прибудова; а1-1 веранда; А1-1 прибудова, а2-1 веранда, Б-1 сарай; В-1 убиральня; Г-1, Д-1 сараї, а4-1 ганок) садиби № 18 по вулиці Грушевського села Ковчин Куликівського району Чернігівської області в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_6, яка померла 27 липня 2007 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 22.12.2018.

Суддя А.С.Лібстер