"18" січня 2018 р. Справа № 363/1541/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

18 січня 2018 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділення частки із земельної ділянки в натурі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач уточнивши позов звернулась до суду із позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділення частки із земельної ділянки в натурі, в обґрунтування якої зазначила, що 10.11.2009 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області у цивільній справі № 3/2-79/09 за її позовом до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до неї та Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно вирішено: розподілити між сторонами спору майно, що належало її померлому чоловіку та батьку відповідачів від першого шлюбу ОСОБА_4. Вказаним рішенням суд визнав за нею право власності на 1/3 частину земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 загальною площею 0,2857 га, з неї 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,0357 га для особистого підсобного (селянського) господарства, а також на 4/6 частки незакінченого житлового будинку (об'єкту незавершеного будівництва), розташованого на зазначеній ділянці. Також, цим рішенням суд визнав право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 1/3 частку зазначеної земельної ділянки та на 1/6 частку зазначеного об'єкта незавершеного будівництва кожному. Однак, з моменту проголошення рішення суду, відповідачі не беруть жодної участі в управлінні спільним майном, проведенні його належної державної реєстрації, на жодні перемовини щодо подальшої долі зазначеного майна не ідуть. На підставі вказаного рішення суду у 2017 році нею за власні кошти було проведено належну державну реєстрацію земельної ділянки: розроблення технічної документації, внесення даних про неї до Державного земельного кадастру, присвоєння кадастрового номеру (НОМЕР_1), адреси (АДРЕСА_2), а також реєстрація своєї 1/3 частки права власності на неї і Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому, до Державного земельного кадастру було внесено дані лише про земельну ділянку, призначену для будівництва житлового будинку (0,25 га), а дані про земельну ділянку із цільовим призначенням ОСГ (0,0357 га) не вносилися з метою забезпечення належного проходу - проїзду до часток земельної ділянки при можливому поділі. Свої частки власності, відповідачі реєструвати відмовляються. На підставі викладеного, просить суд виділити їй в натурі частку площею 0,0833 га в межах точок кадастрових координат НОМЕР_2 із земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, уточнену позовну заяву повністю підтримала та просила суд її задовольнити. Проти постановлення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про місце, час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення про їх виклик у пресі, заяви про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило, а тому суд, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідачів.

18 січня 2018 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що уточнений позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.11.2009 року по цивільній справі № 3/2-79/09 за позовом ОСОБА_1 до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до неї та Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно вирішено: розподілити між сторонами спору майно, що належало її померлому чоловіку та батьку відповідачів від першого шлюбу ОСОБА_4. Вказаним рішенням суд визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 загальною площею 0,2857 га, з неї 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,0357 га для особистого підсобного (селянського) господарства, а також на 4/6 частки незакінченого житлового будинку (об'єкту незавершеного будівництва), розташованого на зазначеній ділянці, а також, цим рішенням суд визнав право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 1/3 частку зазначеної земельної ділянки та на 1/6 частку зазначеного об'єкта незавершеного будівництва кожному. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 5-7).

У 2017 році на замовлення ОСОБА_1 було проведено належну державну реєстрацію земельної ділянки: розроблення технічної документації, внесення даних про неї до Державного земельного кадастру, присвоєння кадастрового номеру (НОМЕР_1), адреси (АДРЕСА_2), а також реєстрація належної їй 1/3 частки права власності на неї і Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 8-12).

З матеріалів справи видно, що до Державного земельного кадастру було внесено дані лише про земельну ділянку, призначену для будівництва житлового будинку (0,25 га), а дані про земельну ділянку із цільовим призначенням ОСГ (0,0357 га) не вносилися (10-12).

Однак, відповідачі станом на момент розгляду справи свої частки земельної ділянки, які належать їм згідно рішення суду не зареєстрували.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України , є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідачі тривалий час свої частки земельної ділянки, які належать їм згідно рішення суду не зареєстрували, своїм майном не піклуються, що позбавляє позивача в повному обсязі реалізувати своє право на належні їй частки згідно рішення суду від 10.11.2009 року.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Відповідно до статті 11 вказаного Закону встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно ч. 4, 5 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісні власності, з виділенням частки співвласника, може здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, ОСОБА_1 слід виділити в натурі частку земельної ділянки площею 0,0833 га в межах точок кадастрових координат НОМЕР_2 із земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до плану - пропозиції щодо виділення частки в натурі із зазначеної земельної ділянки площею 0,25 га, яку було розділено на три рівні частини по 0,0833 га, ділянку площею 0, 357 га залишивши для проходу - проїзду до усіх частин земельної ділянки, з позначенням точок меж земельної ділянки відповідними кадастровими координатами в системі координат СК-63, та виділити позивачу частку в натурі в межах точок 2-3-6-7 вказаного плану - пропозиції.

Керуючись ст. ст. 3,4,5,10,12,13,280-284 ЦПК України,ст.ст. 88,89,120 ЗК України, ст.ст. 317,319,355,356,372,377 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділення частки із земельної ділянки в натурі - задовольнити.

Виділити в натурі ОСОБА_1 частку земельної ділянки площею 0,0833 га в межах точок кадастрових координат НОМЕР_2 із земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.Б. Баличева