Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/149/18
Провадження № 2/391/135/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2018р.селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області:

головуюча суддя Мумига І.М.

за участю секретаря Качинської О.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє смостійних вимог приватний нотаріус Компаніївського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_3 про зменшення розміру обовязкової частки у заповіті, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до суду, в якому просив зменшити розмір обовязкової частки по заповіту ОСОБА_4, складеного на користь ОСОБА_1, право на яку має ОСОБА_2, з ? на 1/20 частку.

10.04.2018 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просить зменшити розмір обовязкової частки по заповіту ОСОБА_4, складеного на користь ОСОБА_1, право на яку має ОСОБА_2 з 1/20 частки на 0 частку»

Ухвалою суду від 19.12.2018 року закрито провадження в частині вимоги зменшення обовязкової частки на 1/20.

В позовній заяві пояснив, що він та відповідачка є рідними братом та сестрою і дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Після смерті їх батька мама уклала шлюб та змінила прізвище з «Кушицької» на «Поперешніченко». Їх мама подарувала їм у рівних частках домоволодіння, розташоване у селищі Компаніївка Кіровоградської області по вул. Чапаєва (Дружби), 12. З 2006 року ОСОБА_2 не проживає у своїй половині будинку, проживає в м. Києві, приїздить додому дуже рідко та на нетривалий час. Позивач постійно проживає у своїй половині будинку, нікуди не виїздив на заробітки чи на проживання. Їх мама з 08.09.2006 року стала проживати та була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 А., вона була вдовою, мала слабке здоровя, з 2010 року перебувала на диспансерному обліку Компаніївської центральної районної лікарні Кіровоградської області, постійно приймала призначене лікування, потребувала допомоги у побуті та нагляду. Таку допомогу їх мама отримувала від нього.

За життя мама склала заповіт, яким заповіла йому належну їй на праві власності земельну ділянку. 25.08.2017 року їх мама померла. Після смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, тому він подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом. 28.02.2018 року відповідачка теж подала заяву про видачу свідоцтва про право на обовязкову частку у спадщині. Зазначена обставина є перешкодою в отриманні ним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на всю земельну ділянку. Оскільки відповідачка не піклувалася про хвору матір, не утримувала її та не лікувала, тому він змушений звернутися до суду про зменшення обо»язкової частки.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що матір проживала на половині будинку відповідачки, яка з 2006 року проживає в Києві. Один раз на рік вона приїздила, осін»ю. Коли померла мати вона також знаходилась в м. Києві. Десь 17.04.2017 відповідач приїхала на 10 днів. Із них вона на 4 дня кудись відлучалася. Потім поїхала в м. Київ і він до дня смерті, ще 4 місяця, доглядав за матір»ю, яка на той час вона вже була лежача. Мати йому казала, щоб відповідачки на похороні не було і щоб із спадщини їй нічого не давати.

Відповідачка позов не визнала та пояснила, що вона зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, але періодично проживала та проживає у м. Києві та Бобринецькому районі Кіровоградської області, тому була відсутня по місцю прописки. До себе додому, де проживала її мама вона приїздила раз на два, три місяці. Щодня вона телефонувала до матері та була ознайомлена із її станом здоров»я. Коли приїздила то убирала хату, подвір»я. Коли мама стала лежачою, то вона з 20.04.2017 по 08.06.2017 її доглядала. У неї з матір»ю були гарні відносини, вона розповідала про все, але жодного разу не повідомила, що склала заповіт на земельну ділянку. Про це вона дізналася від приватного нотаріуса після смерті матері та подала йому документи, що підтверджують статус непрацездатності на момент відкриття спадщини, а саме пенсійне посвідчення на її ім»я, видане 14.01.2015 року.

Третя особа приватний нотаріус Компаніївського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву від 26.09.2018 року про розгляд справи без її участі.

Свідок ОСОБА_7А в судовому засіданні пояснила, що є знайомою позивача, знає його з 2008 року, вони часто з ним зустрічалися. Він доглядав матір в 2016-2017 роках. Позивач приходив кожного ранку до матері, готував їй їсти. Коли їх матір стала лежачою, відповідачка побула біля неї дві неділі і поїхала. Відповідачка приїжджала дуже рідко на день-два. Позивач вставав о 4 та 5 годині ранку, вона йому допомагала, варила їсти на вихідних. Мати позивача впала на своє день народження.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є сусідкою сторін у справі. Відповідачку вона бачила лише 2-3 рази відколи захворіла мати. Матір доглядав позивач, а відповідачка працювала в м. Києві.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що він є сусідом сторін. Відповідачка за матірю не доглядала. Приїжджала рідко, бо працювала в м. Києві. Позивач варив їсти матері, прав одяг і прибирав після неї, повністю здійснював за матірю догляд.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши доказі в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

На підставі ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст.77 ЦПК України) та допустимими (ст.78 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Судом встановлені слідуючи факти та відповідні їм правовідносини.

Свідоцтвом про смерть серії 1-ОЛ № 246735 від 29.08.2017 року встановлено, що ОСОБА_4 померла 25.08.2017 року. (а.с. 21).

Як вбачається з свідоцтва про народження серії 1-ЯК № 1469936 від 06.07.1967 року ОСОБА_5 приходиться матірю ОСОБА_1. (а.с. 20).

Постановою приватного нотаріуса Компаніївського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_3 від 28.02.2018 року, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 6,58 га, що розташована на території Компаніївської селищної ради Кіровоградської області, в звязку з подачею дочки спадкодавця ОСОБА_2 заяви про видачу свідоцтва про право на обовязкову частку у спадщині на ? земельної ділянки від площі 6,58 га, оскільки нею надано документи, що підтверджують її статус непрацездатності на момент відкриття спадщини. (а.с. 15).

Відповідно до довідки № 177/02-18 від 26.04.2018 року. виданої Компаніївським сектором обслуговування громадян ОСОБА_10 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області встановлено, що ОСОБА_1 29.08.2017 року отримав допомогу на поховання ОСОБА_4, яка померла 25.08.2017 року. (а.с.63).

Згідно пенсійного посвідчення серії ААИ № НОМЕР_1 від 14.01.2015 року ОСОБА_2 перебуває на пенсії за віком довічно. (а.с.80).

Відповідно до Глави 84 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті згідно зі статтею 1233 ЦК України.

Суб'єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 318, 1218, 1233, 1235, 1236 Кодексу).

Заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обовязків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236, 1237, 1240, 1254 Кодексу).

За своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною.

Частиною 1 статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, інваліди І-ІІІ групи, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Отже, Цивільним кодексом України визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині, де право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Таким чином, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак, застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сімї чи найближчих родичів спадкодавця.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 лютого 2014 року в справі № 1-1/2014 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обов'язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), розкриваючи зміст поняття „повнолітні непрацездатні діти, що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії „непрацездатні інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття непрацездатний роз'яснив, що згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України „Про прожитковий мінімум від 15 липня 1999 року № 966ХIV (далі Закон № 966), абзацом сімнадцятим частиною першою статті 1 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058IV з наступними змінами (далі Закон № 1058) до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку.

На підставі аналізу наведених положень Конституції України, Кодексу, Сімейного кодексу, Закону № 966, Закону № 1058 Конституційний Суд України в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині дійшов висновку, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 Постанови Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року №7 роз'яснив, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов'язкову частку.

Суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

Позбавлення особи права на обов'язкову частку судом Цивільний кодекс України не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК.

Зі змісту ст.ст. 1268-1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни, особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв»язку з втратою годувальника відповідно до закону.

За змістом наведеного вище Закону вбачається, що для осіб, які мають право на пільгову пенсію, пенсійний вік скорочений.

Таким чином, оскільки на момент смерті ОСОБА_4 її донька ОСОБА_2 являлась пенсіонером, тобто досягла певного віку, який згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» надавав їй право вийти на пенсію (скорочений пенсійний вік), тому на час відкриття спадщини відповідач була непрацездатною.

Крім цього, Цивільний кодекс України не передбачає зменшення обов»язкової частки до 0 (нуля), тобто до позбавлення особи права на обов'язкову частку, тому враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє смостійних вимог приватний нотаріус Компаніївського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_3 про зменшення розміру обовязкової частки у заповіті відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду через Компаніївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, поштовий індекс 28400;

Відповідач: ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 А, смт. Компаніївка Кіровоградської області, поштовий індекс 28400.

Третя особа: ОСОБА_3, приватний нотаріус Компаніївського районного нотаріального округу Кіровоградської області, місцезнаходження: вул. Шевченка, 66, смт. Компаніївка Кіровоградської області, поштовий індекс 28400.

Повний текст рішення складений 20 грудня 2018 року.

Суддя І.М. Мумига