Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Карташов О.Ю.
Провадження № 22ц/782/886/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретаря Єгорової О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за позовом

ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

за апеляційною скаргою

Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ"

на рішення

Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 листопада 2017 року

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот», уточнюючи позовні вимоги, просила суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.09.2017 року по день фактичного розрахунку.

Зазначав, що з 2015 року вона працювала на ОСОБА_3 «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» та наказом № 0375-КП від 29.09.2017 року була звільнена на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

При звільненні їй не була виплачена заробітна плата в сумі 83133 грн. 01 коп.

З огляду на викладене позивач просила задовольнити її вимоги.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 листопада 2017 року вирішено позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16456 грн. 50 коп. без утримання податку й інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 645 грн. 72 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин справи, на помилковість встановлення обставин, які не були доведеними, порушення судом норм матеріального права.

У судовому засіданні ОСОБА_4 представник відповідача ОСОБА_3 «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» доводи апеляційної скарги підтримала, просила рішення суду скасувати та ухвалити рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнала, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до копії трудової книжки серії АК № 164334 ОСОБА_2, зокрема 10.09.2012 року на підставі наказу №0073-КП від 07.09.2012 року була переведена провідним економістом по праці відділу організації праці та заробітної плати управління підприємства.

29.09.2017 року була звільнена за власним бажанням ч. 3 ст. 36 КЗпП України у звязку з невиконанням власником чи уповноваженим ним органом умов колективного договору на підставі наказу № 0375-КП від 29.09.2017 року.

Згідно довідки №3489, виданої ОСОБА_3 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» 06.10.2017 року, сума заборгованості по заробітній платі на момент звільнення складає 83133,01 грн. Через відсутність грошових коштів на рахунках підприємства виплата заробітної плати, яка належала для сплати на день звільнення не проведена.

Згідно довідок ОСОБА_3 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» №33703 від 06.10.2017 року та №33638 від 29.09.2017 року середньогодинна заробітна плата ОСОБА_2 складає 67,50 грн., середньомісячна кількість годин 171,8 год., середньомісячна заробітна плата 11596,50 грн.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у затримці розрахунку при звільненні позивача.

Стаття 6 Конвенції Міжнародної організації праці № 95 «Про захист заробітної плати» 1949 р., ратифікованої УРСР 30 червня 1961 р. (є чинною в Україні), забороняє роботодавцеві обмежувати будь-яким чином свободу працівника розпоряджатися своєю заробітною платою на власний розсуд, що зобовязує роботодавця вчасно виплачувати заробітну плату працівникові.

Так, Україна позиціонує себе як демократична, правова держава, в якій людина визнається найвищою соціальною цінністю, а забезпечення її прав і свобод є головним обовязком держави.

Зокрема, ст. 43 Конституції України проголосила право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. ОСОБА_3 на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 24 грудня 1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зауважив, що судовий захист є важливою гарантією конституційного права громадянина заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобовязання щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести із звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відтак, проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не взяті до уваги докази відповідача щодо відсутності його вини з приводу затримки розрахунку при звільненні, за якими виконання ОСОБА_3 «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» зобовязання, передбаченого ст. 116 КЗпП України, унеможливлено дією форм-мажорних обставин, зокрема: актами тероризму та військовими діями на території Луганської області не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року за № 6-948цс16, висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що з огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці правовідносини. Вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року, за змістом ч. 1 ст. 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», - Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5).

Вказаний Регламент Торгово-промислової палати є спеціальною нормою, яка регулює відповідні правовідносини, а тому учасники таких правовідносин повинні дотримуватись вимог, викладених у Регламенті Торгово-промислової палати.

Відповідно до п 6.2. Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протягом терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Доводи апеляційної скарги про помилкове зазначення судом, що сертифікат про форс-мажорні обставини № 4978 від 02.09.2015 року засвідчує лише форс-мажорні обставини щодо виконання зобовязань відповідача за договором поставки природного газу, адже це не применшує їх вплив виконання всіх обовязків передбачених чинним законодавством у тому числі щодо своєчасної виплати заробітної плати є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції був наданий сертифікат № 4978 (вих. № 2856/05.0-4 від 02.09.2015р.) Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Відповідно до вказаного сертифікату № 4978, Торгово-промисловою палатою України засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): акти тероризму, військові дії на території Луганської області ОСОБА_3 «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», місцезнаходження якого: вул. Пивоварова, буд. 5, м. Сєвєродонецьк, обл. Луганська, 93403, Україна; , щодо зобовязань з оплати за поставлений постачальником природний газ за договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 року, укладеного з Дочірньою компанією «ОСОБА_4 України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», які унеможливили їх виконання. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 16 квітня 2014 року та дата закінчення - тривають, дату встановити неможливо.

Отже слід зазначити, що сертифікат № 4978 стосується зобов'язань з оплати за поставлений постачальником природний газ за конкретним договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 року, тобто стосується конкретного зобовязання, в ньому відсутні будь-які посилання на вплив форс-мажорних обставин щодо неможливості ОСОБА_3 «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» виплачувати заробітну плату працівникам, в тому числі позивачу.

Як зазначалося вище, сертифікат Торгово-промислової палати України, видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) (п. 6,2 Регламенту).

Однак, у сертифікаті № 4978 Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини не містяться обставини непереборної сили для ОСОБА_3 «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, тому він не може вважатися доказом підтвердження дії обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати при звільненні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сертифікат засвідчує лише форс-мажорні обставини про неможливість приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» виконання зобовязань з оплати за поставлений постачальником природний газ за договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 року, а не трудових правовідносин між позивачем та ОСОБА_3 «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» і такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, а також узгоджується з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що затримка виплати заробітної плати позивачу при звільненні сталася не з вини товариства, а є слідством форс-мажорних обставин, а саме проведення антитерористичної операції на території Луганської області, неналежним постачанням електричної енергії, потреб в електричній енергії, аналогічні за змістом заперечень на позовну заяву, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду щодо їх оцінки.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ» - залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23.01.2018 року.

Головуючий

Судді: