Провадження №22-ц/772/265/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач :Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 рокуСправа № 127/14182/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області О.С. Вохміновою,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивований наступним.

19.01.2005 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № VIH0GK02020460, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 9 800 доларів США на придбання нерухомості.

19.01.2005 року, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 80, згідно якого ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, належне йому на праві власності - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 42,9 кв.м.

Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. у зв'язку з посвідченням іпотечного договору була накладена заборона відчуження зазначеної квартири, за реєстровим № 80.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму заборгованості в розмірі 94 691,95 грн та судовий збір - 946,92 грн.

Рішення суду виконане фактично і 16.06.2017 року державним виконавцем провадження закінчене.

Враховуючи те, що рішення суду про стягнення боргу виконано у повному обсязі, а іпотека має похідний характер від основного зобов'язання, позивач, посилаючись на ст. 599 ЦК України, вважає, що зобов'язання за кредитним договором є припиненим, а тому просить його вимоги задовольнити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

З ним позивач не погодився та оскаржив в апеляційному порядку.

Вважаючи, що суд допустив порушення норм процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин у справі, просив рішення скасувати, а його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України Апеляційний суд Вінницької області здійснює повноваження до утворення апеляційних судів в апеляційних округах.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, прийшов до наступного висновку.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.01.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № VIH0GK02020460, відповідно до якого позивач отримав кредит в розмірі 10 378 доларів США на придбання житла (а.с. 79-82). Боржник повинен був сплачувати грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 254,10 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом, процентів, комісії, а також інших витрат банку згідно п.п. 2.2.9, 4.3 договору. Боржник також зобов'язувався сплачувати відсотки за кредитом згідно п.1.1, 3.1, 3.2 даного договору. Сплатити відсотки у повному обсязі зобов'язався здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту (п.2.2.2), сплатити комісію відповідно до п.1.1 та 3.11 даного договору (п.2.2.3) та здійснити погашення кредиту в порядку, сумах та у строки, передбачені п.1.1, 2.3.3 договору (2.2.4). За користування кредитом в період з дати списання коштів з кредитного рахунка до дати погашення кредиту боржник щомісячно в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 1.1 договору (п. 3.1). При порушенні боржником зобов'язань з погашення кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 договору боржник сплачує банку відсотки за користування кредитом в подвійному розмірі, від зазначеного в п.1.1 на місяць, нараховані від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом (п.3.2).

Пунктом 2.3.1 договору визначене право банку збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом.

Кошти для погашення заборгованості за кредитом направляються для відшкодування шкоди банку згідно п.2.2.9, 4.3 договору, далі - для погашення пені, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - комісії по кредиту, далі - прострочених процентів, далі - простроченої заборгованості по кредиту (п. 3.3).

Згідно п. 3.4 кредитного договору нарахування відсотків здійснюється, починаючи з дати списання коштів з кредитного рахунку, до дати повного погашення кредиту і нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, згідно з фактичною кількістю днів користування кредитом і 360 днів на рік. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

При порушенні боржником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менш 1 грн. (чи суми в валюті кредиту, еквівалентній 1 грн. за курсом НБУ на день сплати), за кожен день прострочки (4.1).

Договір діє з моменту надання боржником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених в них сум і діє в обсязі виданих боржникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором (п.5.1).

19.01.2005 року, в забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 80. Згідно п. 6 договору іпотеки ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, належне йому на праві власності - квартиру в АДРЕСА_2, загальною площею 42,9 кв.м.

Термін дії договору іпотеки - до повного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором та всім додатковим угодам до нього (п. 27).

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором у нього виник борг.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 19.01.2005 року № VIH0GK02020460 в розмірі 7 162,78 доларів США, що станом на 20.08.2014 року складає 94 691,95 грн. та судовий збір - 946,92 грн. Сума боргу визначена станом на 20.08.2014 і складається з 3 352,78 доларів США - заборгованість по кредиту, 2 312,43 доларів США - заборгованість по процентам, 604,47 доларів США - заборгованість по комісії, 893,10 доларів США - пеня .

Рішення суду набрало законної сили, виконавчий лист був пред`явлений до виконання і в зв`язку зі сплатою боржником ОСОБА_2 боргу в сумі 94 691,95 грн. виконавче провадження було закінчене, про що прийнято постанову від 16.06.2017 року .

В заперечення даного позову Банком був наданий розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, згідно якого станом на 07.07.2017 року загальна заборгованість по тілу кредиту складала 1304,02 доларів США, загальний залишок заборгованості за відсотками - 6 084,84 доларів США, сума пені - 6 459,48 грн, загальна сума заборгованості - 14 452,81 доларів США.

28.07.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виданий виконавчий напис про стягнення цієї суми заборгованості.

В судовому порядку спір щодо стягнення боргу не розглядався і в даній справі доказів на спростування суми боргу представником позивача не надано.

Встановивши вказані вище обставини, керуючись нормами матеріального права, що регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції відмовив у позові виходячи з того, що основне зобов'язання ОСОБА_2 не припинено, а тому немає підстав для припинення іпотеки.

Апеляційний суд з таким висновком погоджується.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України, які регулюють правовідносини за договором позики, якщо інше не встановлено параграфом 2 глави 71 цього Кодексу і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до стаття 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 611, 1048 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та сплати неустойки. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів.

Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разізнищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки неприпиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Оскільки, як було правильно встановлено судом, основне зобов'язання не припинене і строк дії іпотечного договору не закінчився, то підстави для застосування ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», як правильно вказав суд першої інстанції, відсутні.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_5 не погоджується щодо існування в нього заборгованості перед банком. Зазначає, що виписка, яка містить відомості щодо такої заборгованості ніким не підписана та не завірена печаткою банку, а отже не може бути доказом у справі. Також вказує, що згідно цієї ж виписки за період з 2015 по 2017 рік нараховані відсотки становлять 0,00 грн.

Апеляційним судом при дослідженні матеріалів справи, зокрема і такої виписки, встановлено, що вона містить підпис представника банку та печатку банку. Отже, посилання ОСОБА_5 щодо неналежності цього розрахунку як доказу є надуманими та не відповідають дійсності.

Відповідно до відомостей, зазначених в колонці «Загальний залишок заборгованості за процентами», розмір боргу по процентам станом на 22.10. 2014 становив 2550,77 грн, станом на 09.06.2015 - 3383,50, станом на 07.07.2017 - 6084,84 грн. А це спростовує посилання скаржника про те, що у період 2014-2015 рр. відсотки не були нараховані.

ОСОБА_5 також вважає неправильним з боку банку зарахування сплачених на його користь коштів таким чином, що значна сума була зарахована не на погашення тіла кредиту, а на погашення пені.

Суд вважає таке посилання безпідставним, оскільки п.3.3 кредитного договору визначено черговість направлення коштів при погашенні заборгованості, відповідно до якого кошти на погашення пені списуються у другу чергу, а на погашення тіла кредиту - у шосту чергу. Позивач, підписанням кредитного договору, підтвердив свою обізнаність про такий порядок списання коштів, погодив його.

Апеляційний суд звертає увагу, що ані в суді першої інстанції, на що звертав суд увагу, ані в суді апеляційної інстанції позивач не спростував і не надав доказів щодо відсутності у нього кредитного боргу перед Банком.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому до уваги колегією суддів не беруться.

Скаржником не було надано доказів, які б вказували на безумовну невідповідність висновків суду обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення, клопотання про проведення відповідної експертизи заявлено не було ні в попередній судовій інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Отже, при ухваленні рішення Вінницьким міським судом Вінницької області було додержано норми матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий

Судді: