Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 643/14115/16-ц

провадження № 61-8373св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року у складі суддів: Пилипчук Н. П., Колтунової А. І., Кругової С. С.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5 зазначала, що перебувала з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2015 року з відповідача стягнуто аліменти на неповнолітню дитину у розмірі 800 грн, починаючи з 13 січня 2015 року до її повноліття.

Посилаючись на те, що донька проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні, навчається на платній основі у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого та на підготовчих курсах у Харківському національному університеті імені В. Н.Каразіна, виходячи з положень статей 180, 185 СК України, ОСОБА_5 просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на доньку у розмірі половини вартості її навчання та комісійну винагороду за переказ грошових сум на навчання на загальну суму 13 763,95 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 липня 2017 року у складі судді Ференчук О. В. позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково: стягнуто з відповідача на її користь 11 621,75 грн додаткових витрат на дитину та 551, 21 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача половини суми за навчання на першому курсі у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого та комісійної винагороди за переказ грошових сум на навчання є додатковими витратами на дитину і підлягають задоволенню. Витрати за навчання дитини на підготовчих курсах у Харківському національному університеті імені В. Н. Каразіна не є додатковими витратами, тому задоволенню не підлягають.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача половини суми за навчання на першому курсі у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого та комісійної винагороди за переказ грошових сум на навчання, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 липня 2017 року в частині стягнення з відповідача половини суми за навчання на першому курсі у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого змінено, стягнуто з відповідача на користь позивача 4 000 грн додаткових витрат на дитину.

Суд апеляційної інстанції стягнув з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину за період до досягнення нею повноліття та з урахуванням наявності на утриманні у відповідача неповнолітньої дитини.

У грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року, в якій вона просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 липня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції незаконне та необґрунтоване, оскільки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Висновок апеляційного суду не відповідає обставинам справи.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 лютого 2018 року касаційна скарга ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року відкрито провадження у даній справі та витребувано з Московського районного суду м. Харкова зазначену справу.

06 березня 2018 року зазначена справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

21 березня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_6 на касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року, який мотивований тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а касаційна скарга є необґрунтованою та безпідставною.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року зазначену справу призначено до розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційні скарзі доводи ОСОБА_5 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного оскарження є рішення апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину, а саме половини суми за навчання на першому курсі у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого. В частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину на навчання на підготовчих курсах у Харківському національному університеті імені В. Н. Каразіна рішення не оскаржується, а тому не переглядається в касаційному порядку.

Суди встановили, що сторони перебували у шлюбі, мають доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на дитину в розмірі 800 грн, починаючи з 13 січня 2015 року і до її повноліття. Дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні.

На утриманні у відповідача знаходиться неповнолітній син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

04 серпня 2016 року ОСОБА_5 перерахувала Національному юридичному університету імені Ярослава Мудрого 22 900 грн за перший курс навчання доньки згідно укладеного контракту.

Половина витрат, понесених позивачем на навчання дитини у Національному юридичному університеті Імені Ярослава Мудрого, до досягнення нею повноліття 23 січня 2017 року становить 4548,63 грн.

Відповідно до статей 180, 185 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, вона має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на навчання до досягнення двадцяти трьох років, таке ж право на звернення має той з батьків, з ким проживає дитина (частина третя статті 199 СК України).

Таким чином, у разі якщо повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення двадцяти трьох років, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу, правила статті 185 СК України до цих правовідносин не застосовуються.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс 15.

Оскільки позивач звернулася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину в порядку статей 180, 185 СК України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у цій частині.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права, оскільки обставини, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, не впливають на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій. Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило