АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/1274/17 22-ц/774/323/К/18
Справа № 184/1274/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/323/К/18 Гукова Р.М.
Категорія - 50 (І) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Видрик А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Учасники справи, які присутні у судовому засіданні:

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що з 03.08.2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 08.12.2011 року за рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області.

Від шлюбу з відповідачем має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зараз постійно проживають з нею і повністю знаходяться на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча і має таку можливість, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхній неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача до повноліття дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісячно на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на корись ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення повноліття сина ОСОБА_7, але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісяця на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 11.08.2017 року.

Рішення в частині місячного платежу аліментів допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/5 частки від його заробітку (доходу), посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи. Вказує на те, що при ухваленні рішення суд не врахував його матеріальне становище, як платника аліментів, знаходження на його утриманні дитини від іншого шлюбу - доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з непрацюючою дружиною ОСОБА_9, а також матеріальне становище позивача, яка є засновником та власником польсько-української форми та в м. Дніпрі має сталий та прибутковий бізнес й має дохід, що значно перевищує його власний. Крім того, суд не врахував, що він здійснював матеріальне забезпечення дітей, перераховуючи на користь позивача грошові кошти, які використовувалися нею не за цільовим призначенням в інтересах дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_6 просила суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 з 03.08.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.12.2011 року.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у свідоцтві про народження яких батьком зазначений відповідач

ОСОБА_3 (а.с. 3, 4).

Станом на теперішній час діти проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_6 й стягуючи на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 180, 182 СК України та виходив з доведеності факту невиконання відповідачем ОСОБА_3 його батьківського обов'язку з утримання своїх неповнолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та визначеним розміром аліментів з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів та визначаючи його в розмірі 1/3 частини від доходу (заробітку) відповідача, суд першої інстанції врахував всі вищепередбачені обставини, зокрема матеріальний стан відповідача та знаходження на його утриманні малолітньої дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу з ОСОБА_9, а також непрацюючої дружини (а.с. 74), яка разом з дитиною знаходяться на його утриманні, дійшовши обґрунтованого висновку, що саме такий розмір відповідатиме встановленому ст. 2 Конвенції ООН про права дитини принципу рівності прав дітей.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача щодо неврахування судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів його матеріального стану та знаходження на його утриманні малолітньої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дружини ОСОБА_9, яка не працює та знаходиться у декретній відпустці.

Крім того, наявність у відповідача іншої дитини, яка народилася під час розгляду справи, не позбавляє його права на звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів за умови доведеності зміни його матеріального стану.

Не погоджується колегія суддів з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано матеріальне становище позивача, яке є кращим за його матеріальне становище, оскільки належних доказів в підтвердження цього відповідачем, згідно з вимогами ст.ст. 10, 61 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на день ухвалення рішення судом першої інстанції, а також ст.ст. 12, 18 ЦПК в редакції 2017 року, ані суду першої, ані апеляційної інстанції не надано. При цьому, колегія суддів враховує доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, та надані в їх обґрунтування докази, зокрема, що позивач працює менеджером по збуту у ПП Чирва з 01.10.2017 року в м. Покров та отримує мінімальну заробітну плату в розмірі 3200,00 грн. та виходить з того, що правового значення при визначенні розміру аліментів розмір отримуваного доходу позивача не має, оскільки ст. 141 СК України встановлюється рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дитини, в тому числі й щодо її утримання.

Доводи апеляційної скарги відповідача про нецільове використання грошових коштів, які надавалися відповідачем позивачу в рахунок сплати аліментів до її звернення до суду з даним позовом колегія суддів до уваги не приймає та погоджується з доводами, викладеним позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки жодних належних та допустимих доказів в підтвердження цього відповідачем суду не надано. Крім того, позивачем до відзиву на апеляційну скаргу надано характеристики за місцем навчання обох дітей, які підтверджують виконання її обов'язків, як матері, з належного виховання дітей.

Також колегія суддів звертає увагу й на те, що заявлене відповідачем в суді апеляційної інстанції клопотання про залишення без розгляду позовної заяви у зв'язку з порушенням судом першої інстанції вимог ч.3 ст. 118 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент відкриття провадження у справі, та відкриття провадження у справі за позовом про стягнення аліментів за відсутності відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом за такими вимогами не підлягає задоволенню, оскільки в апеляційній скарзі відповідач не наводив таких доводів, тоді як, у відповідності до вимог ст.ст. 367, 374 ЦПК України в редакції 2017 року, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до законодавчо визначених повноважень. Крім того, залишення позову без розгляду з такої підстави позбавило б позивача на гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) право на доступ до правосуддя.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: