РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/14079/17

Провадження № 2/643/1672/18

13.12.2018 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Насирової М.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові позовну заяву ОСОБА_3 до Державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» про відшкодування шкоди завданої в наслідок втрати майна за договором зберігання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ДП «Харківський електромеханічний завод» про відшкодування шкоди завданої внаслідок втрати майна за договором зберігання в сумі 1 876 360,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначив, щовідповідно до укладеного договору №1/ДХ від 01 вересня 2013 року, позивач передав на зберігання до відповідача своє майно маневровий тепловоз ТГМ-4А, а також візки до нього з колісним парами. Згідно умов договору одна сторона (зберігач), а саме ДП «ХЕМЗ» зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності, повернути майно за першою вимогою поклажодавця, нести майнову відповідальності за псування, втрату, та нестачу майна. Восени 2015 року позивачеві стає відомо, що у серпні 2015 року належний йому тепловоз ТГМ-4А зник з території ДП «ХЕМЗ» і його було вивезено з території зберігача та продано без згоди відповідача громадянином ОСОБА_4. У звязку з чим просить суд стягнути на свою користь з ДП «ХЕМЗ» понесені ним збитки від втрати речі в сумі 1876360,00 грн. Окрім матеріальної шкоди, протиправними діями відповідача йому завдано і значної моральної шкоди, яка виразилась в моральних стражданнях та душевних хвилюваннях. В звязку з чим просить також стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 100 000,00 гривень, витрати повязані з оплатою юридичних послуг у сумі 50 000,00 гривень та витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Представник відповідача, державного підприємства «Харківський електромеханічний завод», надала суду заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що дійсно між позивачем та відповідачем було укладеного договір зберігання №1/ДХ від 01.09.2013, але стверджувала, що позивачеві його майно було повернуто. За вказаним договором позивач з відповідачем не розрахувався та має заборгованість. Стверджувала, що подана ОСОБА_3В позовна заява є нічим іншим, як ухилянням від сплати боргу за договором зберігання №1/ДХ від 01.09.2013. Наполягала, що маневровий тепловоз було повернуто власнику, що це відображено в постанові слідчого СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.

Суд, вислухавши позивача та його представника, зясувавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 22.08.2013 ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_5 маневровий тепловоз ТГМ4-А інв. №2452, який того ж дня був переданий покупцю. Вартість товару склала 112500,00 грн. (а.с. 6,7).

01.09.2013 між ОСОБА_3 та ДП «ХЕМЗ» укладено договір зберігання № 1/ДХ, за яким відповідно до акту-приймання передачі від 01.09.2013, відповідачу переданий на зберігання маневровий тепловоз ТГМ-4А. За додатковою угодою до договору зберігання № 1/ДХ від 01.09.2013 за зберігання майна поклажодавець повинен сплатити зберігателю 6870,11 грн. щомісяця. (а.с.9-11).

09.07.2015 ОСОБА_3 звернувся до в.о. директора ДП «ХЕМЗ» ОСОБА_6 з проханням надати дозвіл на виїзд локомотиву ТГМ-4А № 2452 для проходження наступного огляду. (а.с. 60).

За умовами договору № 90 транспортно-експедиційного обслуговування від 10.07.2015 Фірма ТОВ «Фор Лайн», прийняв на себе зобовязання за рахунок та дорученням замовника, в особі власника тепловозу ТГМ4 № 2452 - Приватного підприємства «Реск» здійснити транспортно-експедиційне обслуговування вантажу, провести оплату залізниці за перевезення вантажу замовника. Зазначений договір з боку ПП «Реск» підписаний директором ОСОБА_4.(а.с. 55-56).

Відповідно до акту перевірки технічного стану локомотива, моторвагонної секції, які призначені для пересилання у недіючому стані, локомотив ТГМ4А 2452 підготовлений для слідування у недіючому стані у відповідності з правилами технічної експлуатації та «Інструкцією про порядок пересилання локомотивів (кранів) рухомого складу» зі швидкістю слідування 60 км/год. Провідникові недіючого локомотива, моторвагонної секції копія цього акту надається. Провідник ОСОБА_4, що супроводжує недіючий локомотив, моторвагонну секцію, проінструктований у знанні інструкції про порядок пересилання локомотивів, моторвагонних секцій, Правил безпеки для робітників залізничного транспорту на електрифікованих ділянках. (а.с.57).

З відповіді Харківської дирекції залізничних перевезень від 18.09.2015 вбачається, що директором ТОВ «ФОР Лайн» ОСОБА_7 до станції Харків-Балашовський був направлений лист від 16.07.2015 № 120 з проханням здійснення перевезення тепловозу ТГМ-4А № 2452 зі станції Харків-Балашовський до станції Здолбунів Львівської області залізниці на адресу ТЧ-14 в неробочому стані. Після доставки локомотива ТГМ-4А № 2452 на станцію Харків-Балашовський 20.07.2015 в неробочому стані, згідно наказу № 569 а від 20.07.2015 заступника начальника Південної залізниці і дозволу на перевезення вантажів № 902409, даний локомотив був прийнятий до перевезення 20.07.2015 о 18 год. 12 хв. Локомотив ТГМ-4А № 2452 був відправлений зі станції Харків-Балашовський 21.07.2015 о 05 год. 35 хв. В складі поїзда № 8855 (4405-077-4402) до станції призначення Здолбунів Львівської залізниці. (а.с. 53-54, 59).

З копії накладної оформленої на станції Харків-Балашовський Південної залізниці, як супровідного документу, за яким визначено для перевезення вантаж тепловоз ТГМ4 №2452, вбачається, що його власником є ПП «РЕСК» (а.с. 61).

Інформація Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить, що засновником (власником) Приватного підприємства «Реск» є ОСОБА_3 (а.с. 63-71, 104-106).

18.01.2017 ОСОБА_3 звернувся до Московського ВП ГУНП України в Харківській області з заявою вжиття заходів та внесення до ЄРДР відомостей про скоєння крадіжки посадовими особами ДП «ХЕМЗ» та громадянином ОСОБА_4 належного ОСОБА_3 маневрового тепловозу марки ТГМ-4А та колісних пар, чим спричинено йому шкоду в сумі 2000000,00 грн. (а.с. 18).

Начальником Московського ВП ГУНП України в Харківській області на звернення позивача надано відповідь, що проведеною перевіркою не встановлено події будь якого кримінального або адміністративного правопорушення. (а.с. 19).

23.06.2017 ОСОБА_3 звернувся з заявою до Начальника Московського ВП ГУНП України в Харківській області з проханням надати йому обґрунтовану відповідь на заяву від 18.01.2018 з доданою до відповіді копією висновку, про можливість не внесення до ЄРДР інформації про вчинений злочин. (а.с. 20).

На зазначене звернення ОСОБА_3 надано відповідь разом з копією постанови про закриття кримінального провадження від 04.05.2015 та повідомленням про результат проведеної перевірки за матеріалом ЖЕО № 2304 від 18.01.2017 (а.с. 21).

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 04.11.2015 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000108 від 28.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 197 КК України, закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вказану вище постанову 11.07.2018 скасовано, матеріали кримінального провадження № 0000108 направлено для організації подальшого розслідування.

Суд вирішуючи питання про допустимість кожного конкретного доказу, має перевірити, чи не порушено процесуальний порядок отримання цього доказу, чи правильно здійснено оцінку змісту та форми цього доказу.

В обґрунтування завданої шкоди позивач надав суду експертний висновок №12-цз від 13.10.2017 Харківської торгово-промислової палати, за яким вартість товару на рівні середнього значення складає 1 876 360,00 грн.

Статтею 81 ЦПК України передбачено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_3 є власником (контролером) приватного підприємства «Реск», а ОСОБА_8 станом на 26.02.2013 (згідно статуту) керівником вказаного підприємства та підписантом(а.с. 104-106)

Як вбачається із заяви від 07.07.2015 посвідченої приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9, маневровий тепловоз було реалізовано ОСОБА_4 ОСОБА_10 за 1 400 000 грн. (а.с. 13)

Представник відповідача не заперечувала, що дійсно ОСОБА_4 був працівником державного підприємства, але одночасно був директором ПП «РЕСК», кінцевим бенефіціаром, якого є ОСОБА_3.

З урахуванням того, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, маневровий тепловоз було реалізовано ОСОБА_4 07.07.2015, в подальшому ним, як керівником ПП «РЕСК» було укладено договір про направлення маневрового тепловозу до станції Здолбунів Львівської залізниці. Доказів, що під час укладання договору №90 між ПП «РЕСК» та ТОВ «ФОР ЛАЙН» ОСОБА_4 діяв не в інтересах підприємства «РЕСК» та не був повноважною на те особою надано не було.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Таким чином відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цими особами, по-перше, в трудових відносинах, а, по-друге, шкода, заподіяна нею у звязку та під час виконання своїх трудових (службових) обовязків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обовязків працівника.(правова позиція ВСУ у справі №6-933цс16; ВСУ у справі 6-229цс14; ВСУ у справі №6-1376ц16; ВГСУ справа №914/2117/16).

Посилання позивача, на те що 16.09.2013 він уклав договір на проведення робіт по ремонту тепловозу з ТОВ «Промисловий союз» та на підставі цього договору було відремонтовано спірний тепловоз та він знаходився у робочому стані спростовується актом перевірки документації підрозділу ДП «ХЕМЗ», з якого вбачається, що у період з 01.09.2013 по 31.12.2013 ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до підприємства ДП «ХЕМЗ» не допускались. Договірних відносин з ТОВ «Промисловий союз» ДП «ХЕМЗ» не мало. На ДП «ХЕМЗ» діє пропускна система, що підтверджується наказом від 24.04.2013 № 16а (136, 182, 186-192).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про стягнення шкоди завданої в наслідок втрати майна за договором зберігання, тому задоволенню не підлягають.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_3 (Харківська область, Харківський район, селище Буди, вул. Харківська, 100-А) до Державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» (м. Харків, пр. Московський, 199) про стягнення збіитків, понесені через втрату тепловоза ТГМ-4А у розмірі 1876360,00 грн., стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 22.12.2018.

Cуддя: Т. В. Поліщук