Справа № 357/2598/18-ц Головуючий в суді І інстанції Цуранов А.Ю.
Провадження № 22ц-824/2197/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

20 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О., розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, який потребує матеріальної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно.

В обґрунтування позову вказувала, що вона та відповідач є батьками повнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом ІІ групи. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2009 року їхнього сина ОСОБА_5 визнано недієздатною особою і її призначено опікуном. Вказує, що вона ніде не працює, оскільки здійснює догляд за сином, а допомога, яку вона отримує на сина-інваліда є недостатньою, тому, із врахуванням обов'язку батьків по утриманню їхніх дітей, вимушена звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2018 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 березня 2018 року та протягом усього часу проживання ОСОБА_4 з дитиною та опікування ним, стягнуто з відповідача на користь позивачки судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що їхній син ОСОБА_5 хоча і визнаний судом недієздатним, проте відповідно до акта огляду МСЕК ОСОБА_5 може працювати у спеціальних умовах, а отже, на його думку, є працездатним. Крім того зазначає, що у нього немає фізичної можливості платити такі кошти на утримання сина, оскільки у нього є інша сім'я, яку він повністю утримує, а накладення на нього обов'язку по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_5 призведе до погіршення його матеріального стану, тому вважає висновок суду про задоволення позову необґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним залишити її без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що недієздатний син сторін ОСОБА_5 проживає разом із позивачкою, знаходиться повністю на її утриманні та потребує постійної сторонньої допомоги, а відповідач є працездатною особою і не має на його утриманні будь-яких інших дітей, тому, із врахуванням обов'язку батьків по утриманню своїх дітей, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 05 травня 1994 року, від якого у них народився ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, який є інвалідом з дитинства другої групи з 18 жовтня 2012 року і довічно, може працювати у створених умовах, потребує лікування у психіатра, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК сер. КИО-1 №0370546.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2009 року ОСОБА_5 визнано недієздатним та призначено опікуном позивачку.

Згідно довідок №537/10, №538/10 від 01.03.2018 року, виданих Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, ОСОБА_5 призначено соціальну допомогу по інвалідності, а ОСОБА_4 призначено допомогу по догляду за інвалідом.

На даний час, ОСОБА_5 проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні, потребує стороннього догляду.

Відповідно до ст. 88 Сімейного кодексу України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

З аналізу ст. 88 Сімейного кодексу України вбачається, що право на утримання матеріальної допомоги на дитину-інваліда виникає на підставі певних фактів, а саме: проживання одного з подружжя з дитиною-інвалідом та опікування нею, нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду, походження дитини від одного з подружжя та спроможність другого з подружжя надавати таку допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до роз'яснень у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, та обґрунтовано виходив з рівності обов'язку батьків у вихованні і утриманні дітей, а також із достатності і обґрунтованості стягуваного розміру аліментів на утримання дитини-інваліда, яка визнана недієздатною, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта про те, що він не має фізичної можливості сплачувати цих коштів, що такий розмір аліментів погіршить його майновий стан, а також про те, що їхній син ОСОБА_5 є працездатною особою, тому може бути працевлаштований та мати власний дохід, колегія суддів вважає формальними і безпідставними, оскільки апелянтом не було надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин, крім того не звільняють від обов'язку утримувати дитину з особливими потребами, а також не довів, що на його утриманні знаходяться інші діти чи члени родини, тому такі доводи не спростовують правильних висновків суду та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: