441/1783/17 2/441/873/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2018р. м. Городок

Городоцький районний суд Львівської області в складі :

головуючої судді Малахової-Онуфер А.М.

з участю секретаря Пеленської Х.О.

сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, 27.11.2017р. звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу із ОСОБА_2, мотивуючи тим, що їхній шлюб був зареєстрований 09.10.2015р. Ставчанською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №09, у шлюбі мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., спільне життя між ними не склалося через несумісність характерів, через що виникали сварки, конфлікти, як наслідок з листопада 2016р. проживають окремо, спільного господарства не ведуть, як подружжя стосунків не підтримують, за таких обставин вважає, що шлюб розпався, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам.

Ухвалою судді від 29.11.2017р. провадження у справі відкрито.

ОСОБА_1 в суді позов підтримала, пояснила, що після одруження проживали у будинку чоловіка разом з його батьками, однак через конфлікти із свекрухою переїхали жити до неї додому, коли дитині виповнився один місяць, відповідач, без будь-яких пояснень, забрав свої речі і повернувся жити до себе додому, як наслідок з 24.11.2016р. проживають окремо, спільного господарства не ведуть, як подружжя стосунків не підтримують. Просить розірвати шлюб, залишити їй прізвище "Брода", судові витрати покласти на відповідача.

ОСОБА_2 в суді позов визнав, пояснив, що став дружині непотрібний, тому забрав свої речі і повернувся жити в будинок до своїх батьків.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до положень ч.1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Із пояснень сторін в суді, із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстрували 09.10.2015р. шлюб у Ставчанській сільській раді Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 09, у шлюбі мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., через сварки і конфлікти з 24.11.2016р. разом не проживають, спільного господарства не ведуть, як подружжя стосунків не підтримують.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Позивачка в суді настоює на розірванні шлюбу, категорично заперечила можливість примирення з відповідачем, поновлювати сімейні стосунки з останнім - не бажає.

Відповідач не заперечує розірванню шлюбу.

З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя Брода, суд доходить висновку, що подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення.

Бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу.

Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх малолітньої дитини, повноцінний розвиток та виховання якої у сім'ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим.

Відповідно до положень ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Оскільки відповідач не заперечує того, щоб позивачка і надалі іменувалася його прізвищем, вимога про залишення після розірвання шлюбу позивачці прізвища "Брода", безпідставна.

З огляду на вимоги ст. ст. 133,141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 640 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 89, 133, 141, 209, 258-259, 265, 268, 354 ЦПК України ст. ст. 24, 109, 112, 113 СК України,-

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 09 жовтня 2015 року Ставчанською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 09.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів.

Повний текс рішення складено 09.01.2018р.

СуддяА. М. Малахова-Онуфер