Справа № 515/1549/17
Провадження № 2/515/110/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивачів ОСОБА_1,

ОСОБА_2

представника позивачів - адвоката Давиденка К.В.

відповідача представника Дмитрівської сільської

ради Татарбунарського району

Одеської області,

третьої особи, що не заявляє самостійних

вимог щодо предмета спору ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просять визнати за ними право власності на спадкову земельну ділянку, посилаючись на слідуючі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року в АДРЕСА_1 помер батько позивачів - ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_6 року в АДРЕСА_1 померла їх бабуся - ОСОБА_6. Після смерті батька залишилась земельна ділянка площею 3,97 га, розташована на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого 12 квітня 2005 року на ім'я ОСОБА_5.

Зазначену земельну ділянку мають право успадкувати позивачі в порядку першої черги за законом.

На момент своєї смерті спадкодавець ОСОБА_5 був зареєстрований за одною адресою з бабусею позивачів ОСОБА_6, але фактично не проживав разом з нею, тому позивачі вважають, що остання не прийняла частину спадщини після його смерті. При цьому, за життя ОСОБА_6, як їм відомо, склала заповіт на ім'я їхнього родича ОСОБА_4 (третя особа по справі), яким заповіла йому все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, та останній прийняв спадщину, що залишилась після її смерті. Виходячи з того, що результат вирішення вказаної справи може вплинути на його права та обов'язки, позивачі залучили його до розгляду справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору.

Після смерті батька - ОСОБА_5, позивачі звернулися до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. із заявою про прийняття спадщини, але отримали відмову щодо видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що на день смерті спадкодавця з ним була зареєстрована його мати, яка прийняла але не оформила свої спадкові права. Таким чином, частки спадкоємців (позивачів та бабусі) у спадковому майні дорівнюють по 1/3 частки кожному.

Зазначені обставини стали причиною звернення позивачів до суду з вказаним позовом про визнання за ними права власності на земельну ділянку.

Представник відповідача - Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.25).

Представник позивачів в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.26 ).

Третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.27 ).

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З огляду на належне сповіщення позивачів, представника відповідача та третьої особи про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без їх участі.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

Дослідивши в сукупності надані сторонами докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_5 від 18.03.1987 року (а.с.7) та НОМЕР_4 від 01.07.1992 року (а.с.8) ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 18.01.2006 року (а.с.9) ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 29.12.2012 року (а.с.10) підтверджується, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області.

З копії Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_8 від 12.04.2005 року (а.с.11-12) слідує, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 3,97 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 393/0-0.420-467/151-17 від 28.09.2017 року (а.с.13), вартість земельної ділянки площею 3,9675 га, що належить ОСОБА_5 на підставі Державного акту серії НОМЕР_8, складає 128813 грн. 38 коп.

З листа нотаріуса за №916/02-14 від 06.09.2017 року ( а.с.14 ) видно, що позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого - ОСОБА_5 (спадкова справа №277/2017 від 06.09.2017 року), з причини проживання з ним на день смерті його матері, яка прийняла але не оформила свої спадкові права. Таким чином, частки спадкоємців у спадковому майні дорівнюють по 1/3 частки кожному.

Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 09.12.2017 року (а.с.31) вбачається, що після смерті спадкодавця ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, приватним нотаріусом Монастирліу О.П. відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 61180511, зареєстрована у нотаріуса за №277/2017 від 06.09.2017 року. Також в матеріалах спадкової справи, наданої нотаріусом на запит суду, містяться: копії заяви ОСОБА_2 від 06.09.2017 року щодо прийняття спадщини на земельну ділянку, належну ОСОБА_5, оскільки на момент його смерті остання була малолітньою особою (а.с.32), одночасно копії заяви ОСОБА_2 щодо надання своєї згоди на включення ОСОБА_1 до кола спадкоємців, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.33) та копії заяви позивача ОСОБА_1 за №686 від 06.09.2017 року про прийняття за законом спадщини, що складається із земельної ділянки (а.с.34).

Довідкою Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за № 867 від 21.08. 2017 року (а.с.35) підтверджується, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року був зареєстрований в АДРЕСА_1. На день смерті, крім нього, у будинку зареєстрована ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 - мати померлого.

Як вбачається з копії заповіту від 25 січня 2006 року (а.с.36), за життя ОСОБА_6 склала заповіт на ім'я ОСОБА_4 (третя особа по справі), яким заповіла йому все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Так, у першу чергу, як передбачено ст.1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її.

Із роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " слідує, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку.

Судом з достовірністю встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті їхнього батька ОСОБА_5 на спадкову земельну ділянку, однак отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору вони не мають можливості в зв'язку з тим, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_5, з ним була зареєстрована за одною адресою його мати ОСОБА_6, що померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, яка вважається такою, що прийняла але не оформила свої спадкові права. (а.с.14). Також встановлено, що позивачка ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину, тому що на день смерті спадкодавця була малолітньою особою, про що зазначено в прийнятій від неї нотаріусом заяві від 06.09.2017 року(а.с.32), а згодом надала нотаріусу свою згоду на включення брата ОСОБА_1 до кола спадкоємців (а.с.33).

Враховуючи, що спадкова земельна ділянка дійсно належала спадкодавцю ОСОБА_5 на праві приватної власності, про що свідчить копія Державного акту (а.с.11-12), витяг з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.13), позивачі не відмовились від спадку в установлений законом строк, а відповідач -Дмитрівська сільська рада Татарбунарського району не заперечує проти вимог позову (а.с.25), як і третя особа по справі -ОСОБА_4.(а.с.27), що є спадкоємцем по заповіту після смерті ОСОБА_6 - матері спадкодавця ОСОБА_5, суд вважає, що за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинно бути визнано право власності на земельну ділянку розміром 3,97 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_8 від 12.04.2005 року, що належала ОСОБА_5, померлому 16 травня 2006 року по 1/2 частині ідеальної долі на праві спільної часткової власності.

Керуючись ст.ст. 328, 1216, 1217, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст.19, 77-81, 247, 259, 212, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, (паспорт серії НОМЕР_9 виданий Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 28.09.2004 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, (паспорт серії НОМЕР_10 виданий Татарбунарським РВ ГУМВС України в Одеській області 23.06.2010 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), як спадкоємцями першої черги за законом, право власності на земельну ділянку площею 3,97 га, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_8 від 12.04.2005 року, належну ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 року, по 1/2 частині ідеальної долі на праві спільної часткової власності.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Семенюк