Справа № 326/1015/17
Провадження № 2/326/100/2018
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

26 січня 2018 року м. Приморськ

Суддя Приморського районного суду Запорізької області Стріжакова Т.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на в'їзд дитини на неконтрольовану територію та виїзд з неконтрольованої території, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2017 позивачка ОСОБА_1 звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на в'їзд дитини на неконтрольовану територію та виїзд з неконтрольованої території.

Позовні вимоги мотивує тим, що 01 листопада 2013 року Краснолуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3. У зв'язку з проведенням на території Донецької та Луганської області антитерористичної операції вона не може вільно переміщуватися з дитиною через лінію розмежування, а саме до м.Вахрушеве Краснолуцького району Луганської області, де на сьогоднішній день перебуває відповідач, оскільки не може отримати нотаріально посвідчену згоду від нього на в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї їх малолітньої дитини без його супроводу, з наступних підстав. Батько її малолітньої дитини ОСОБА_3 на теперішній час знаходиться у м.Вахрушеве Краснолуцького району Луганської області та відбуває покарання у Краснолуцькій виправній колонії №19 відповідно до рішення Апеляційного суду Донецької області від 25.05.2007.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.05.2016 по справі ЄУ №420/483/16-к судом підтверджено, що відповідно до повідомлення Департаменту інформаційних технологій МВС України за вих.№16/4-1191 від 16.04.2016 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відбуває покарання у Краснолуцькій виправній колонії №19 за адресою: 94562, вул. Миру, 20 м.Вахрушеве-2, Краснолуцький район, Луганська область.

Судове рішення про надання дозволу на в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї малолітньої ОСОБА_3 їй необхідне для відвідування батька та для вільного спілкування батька з дитиною. Позовні вимоги зводяться на отримання дозволу на виїзд не за межі України, а переміщення в межах території України за місцем перебування батька малолітньої доньки в м. Вахрушеве Краснолуцького району Луганської області, лише території, яка тимчасово неконтрольована владою. Діючими Законами України такі обмеження на пересування громадян України в межах території України не передбачені.

Вона неодноразово зверталася до різних органів щодо переведення її чоловіка ОСОБА_2 для подальшого відбування покарання з Краснолуцької виправної колонії Луганської області №19 до установи виконання покарань, розташованої на підконтрольній українській владі території. Їй надійшли відповіді, згідно з якими на сьогоднішній день це питання не може бути врегульованим, доки воно не буде вирішеним на державному рівні; дане питання перебуває під особистим контролем Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Строк його відбування покарання згідно з рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25.05.2007 закінчиться 18.11.2019. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.05.2017 було зараховано в строк покарання ОСОБА_2 строк попереднього ув'язнення з 18.11.2005 по 27.12.2007 з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі. Однак, на сьогоднішній день неможливо виконати зазначену ухвалу, через те, що ОСОБА_2 перебуває на неконтрольованій території.

ОСОБА_2 10.12.2015 надавав письмову згоду на виїзд малолітньої ОСОБА_3 за кордон до Російської Федерації, засвідчену начальником Краснолуцької виправної колонії, однак вона не засвідчена у відповідності до норм діючого українського законодавства, але підтверджує той факт, що в'їзд та виїзд малолітньої ОСОБА_3 за кордон або перетин лінії розмежування без супроводу батька ОСОБА_2 не суперечить його волевиявленню.

Просить надати дозвіл ОСОБА_3 на тимчасовий виїзд на неконтрольовану територію та виїзд з неконтрольованої території у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 з дати винесення рішення по 18 листопада 2019 року.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.12.2017 передано справу на розгляд до Приморського районного суду Запорізької області за підсудністю (а.с.50).

Дослідивши матеріали позовної заяви суд приходить до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, а тому її слід залишити без руху з наступних підстав.

1. Відповідно до положень п.2,5,6,8 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я (прізвище, ім'я та по батькові-для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивачкою у позові адреса місце знаходження відповідача зазначено: Краснолуцька виправна колонія №19, м. Вахрушеве-2, Краснолуцький район, Луганська область, вул. Миру, 20, а в заяві про уточнення позовних вимог позивачка зазначає, що місце реєстрації відповідача: АДРЕСА_1. Але при цьому в матеріалах справи є повідомлення, в якому вказано, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Донецькій області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться (а.с.48).

Тому позивачці необхідно вточнити місце проживання чи перебування відповідача, вказати на підставі чого вона його зазначила в заяві про уточнення позовних вимог або зазначити місцезнаходження майна відповідача або останнє відоме зареєстроване місце його проживання чи перебування в Україні та чим така інформація підтверджується; також зазначити щодо себе (позивача) та відповідача реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі).

Також позивачкою не зазначено: про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи; про підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

2. Крім того, відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до п.5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», затвердженого Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ ( керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей» № 222 ог від 14.04.2017, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

Отже, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Позивачка фактично просить дозволити виїзд неповнолітньої дитини без згоди і супроводу батька строком з дати винесення рішення по 18 листопада 2019 року.

За таких обставин позовні вимоги підлягають уточненню, оскільки позивачем не зазначено початкова та кінцева дата виїзду дитини до тимчасово окупованої території України, не зазначено до якого саме населеного пункту неконтрольованої території України необхідно вивезти дитину, а також не зазначено мети виїзду, яка має бути підтверджена відповідними доказами.

3. Крім того, з зазначених норм випливає , що звернення з даним позовом до суду можливе у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон.

В своїй позовній заяві позивач не посилається на докази, які б свідчили про те, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а відповідач відмовив у наданні такої згоди, що відповідач порушив її право, яке вона просить поновити.

4. Відповідно до ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування має подавати до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. В даному випадку письмовий висновок щодо доцільності надання дозволу на в'їзд дитини не неконтрольовану територію без згоди та супроводу одного із батьків та виїзд з неконтрольованої території.

Оскільки позивач, ставить питання про фактичну або тимчасову зміну місця проживання дитини, то необхідна обов'язкова участь при розгляді даної справи органу опіки та піклування, за місцем проживання дитини, оскільки позов стосується прав та інтересів неповнолітньої особи.

Позивачем у позовній заяві не вказано третіх осіб: органу опіки і піклування з зазначенням повної адреси, не долучені копії позовних заяв для вручення третім особам з додатками, не долучено до справи висновок органу опіки і піклування для виїзду дитини на неконтрольовану територію України, що є порушенням зазначених норм та ст.175 ЦПК України.

При подачі уточненого позову та додаткових документів, позивач повинен виконати вимоги ст.177 ЦПК України щодо надання копії уточненого позову та копій доданих до позову документів відповідно до кількості осіб, що приймають участь у справі.

5. Відповідно до ч.5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази, позивач може додати копії цих доказів).

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1). Письмові докази подають в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.3). Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч.4). Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В порушення вимог ст.95 ЦПК України додані до позовної заяви письмові докази не засвідчені належним чином.

6. Відповідно до ч.1 ст.177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позову її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

На порушення цієї норми, деякі копії документів, які додані до позовної заяви, неможливо вільно прочитати, у зв'язку з неякісним друком. Тому, необхідно надати позовну заяву з її копіями та копіями всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, що належним чином оформлені (читаються).

7. Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позовну заяву до ОСОБА_2, про надання дозволу на в'їзд дитини на неконтрольовану територію та виїзд з неконтрольованої території було подано ОСОБА_1 до Новопсковського районного суду Луганської області 04.07.2017. На момент подання позовної заяви прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 1600 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону, в редакції що діяла на момент подачі позовної заяви, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору дорівнює - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 04.07.2017 складає - 640 грн.

В теперішній час діють наступні реквізити для оплати судового збору: Код ЄДРПОУ-37917236; отримувач коштів - УДКСУ у Приморському районі - 22030101; № рахунку - 0276; МФО -813015; Код ЄДРПОУ суду - 37306836; КД 22030101 - судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050).

Разом з позовом позивачкою подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтована тим, що на теперішній час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за її малолітньою дитиною до 3-х років. Єдиним джерелом їх з дитиною існування є щомісячна допомога при народженні дитини у розмірі 860 грн. У разі незадоволення її клопотання, вона не матиме можливості реалізувати своє право на судовий захист, передбачений Конституцією України. До клопотання додано виписку по картковому рахунку позивачки, відповідно до якого баланс на її кредитній картці складає 1010,76 грн.

Перевіривши доводи клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору, суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 3 ст.136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 цього Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З п. 29 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

В обґрунтування заявлених вимог про звільнення від сплати судового збору позивач посилається на те, що на теперішній час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, єдиним джерелом доходу є щомісячна допомога при народженні дитини, через що не має змоги сплатити судовий збір, але належних доказів до матеріалів справи не додано. Тому , підстави, визначені ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» для звільнення від сплати судового збору, відсутні, оскільки позивачкою не додано доказів на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Таким чином, при подачі позовної заяви позивачем не додано до позову квитанцію про сплату судового збору. Тому позивачу необхідно сплатити судовий збір у належному розмірі та надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору, якщо позивача звільнено від сплати судового збору, то надати документ чим це підтверджується.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позовну заяву необхідно залишити без руху, про що повідомити позивача і надати йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 95, 175, 177, 185 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на в'їзд дитини на неконтрольовану територію та виїзд з неконтрольованої території - залишити без руху.

Роз`яснити ОСОБА_1, що їй необхідно усунути вказані недоліки протягом п'яти діб з дня отримання ухвали та роз'яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис Т.В. Стріжакова

Копія вірна: суддя Т.В. Стріжакова

26.01.2018