Номер провадження: 22-ц/785/2924/18
Номер справи місцевого суду: 495/7050/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

за участі секретаря Чепрас А.І.

з участю: представника відповідачки ОСОБА_2 і представника позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2017 року (в складі судді Прийомової О.Ю.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ сумісної власності подружжя,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

28.09.2015 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ сумісної власності подружжя, а саме: встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2008 року по 30 листопада 2012 року; визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля VOLKSWAGEN модель PASSAT тип легковий Універсал номер шасі WVWZZZ3CZ7ED28637 сірого кольору, 2006 року випуску, № НОМЕР_1 і 15/100 частин житлового будинку № 34а на земельній ділянці площею 328 м2 по вул. Кірова в м. Білгород-Дністровську Одеської області; визнання за позивачем права власності на автомобіль; стягнення з відповідачки різниці грошової компенсації належної частки у спільній сумісній власності.

Позов обґрунтовано наступним.

З листопада 2008 року по 30.11.2012 року позивач і відповідачка проживали однією сімєю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, укладеного у простій письмовій формі між позивачем, відповідачкою і ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.03.2009 року про визнання цієї угоди дійсною із визнанням права власності на квартиру. 22.11.2009 року позивач і відповідачка провели таїнство вінчання. Між сторонами склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. 30.11.2012 року сторони зареєстрували шлюб. Під час проживання без реєстрації шлюбу вони придбали автомобільVOLKSWAGEN і 15/100 частинжитлового будинку № 34а по вул. Кірова в м. Білгород-Дністровську Одеської області.

Остаточно уточнивши позов 01.11.2017 року, позивач просив: встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2008 року по 30 листопада 2012 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль VOLKSWAGEN модель PASSAT тип легковий Універсал номер шасі WVWZZZ3CZ7ED28637 сірого кольору, 2006 року випуску, № НОМЕР_1 і 15/100 частин житлового будинку № 34а на земельній ділянці площею 328 м2 по вул. Кірова в м. Білгород-Дністровську Одеської області; визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля і на 1/2 частину від 15/100 частин житлового будинку № 34а по вул. Кірова в м. Білгород-Дністровську Одеської області.

Посилаючись на те, що до офіційної реєстрації шлюбу у них з відповідачкою склались усталені відносини, притаманні подружжю, з листопада 2008 року вони проживали однією сімєю, в цей час ніхто з них не перебував у зареєстрованому шлюбі, вони вели спільне господарство і за час сумісного проживання придбали майно у вигляді автомобіля та частину житлового будинку, які є їхньою спільною сумісною власністю, позивач просив позов задовольнити.

Представник позивача підтримав позов в суді першої інстанції.

Представник відповідачки не визнавав позов в суді першої інстанції.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2017 року позов задоволено частково: суд встановив факт того, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 проживали однією сімєю без реєстрації в період з листопада 2008 року по 30.11.2012 року; суд визнав спільною сумісною власністю сторін автомобіль НОМЕР_2 і 15/100 частин житлового будинку № 34а на земельній ділянці площею 328 м2 по вул. Кірова в м. Білгород-Дністровську Одеської області; суд визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_2 і на 1/2 частину від 15/100 частин житлового будинку № 34а по вул. Кірова в м. Білгород-Дністровську Одеської області; з відповідачки на користь позивача суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору, витрати за проведення експертизи і витрати на правову допомогу.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить рішення суду від 11.12.2017 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на необґрунтованість рішення.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_2 зазначає: рішення прийнято за відсутності документів та доказів; ствердження позивача, що квартиру АДРЕСА_1 придбано 02.01.2009 року не відповідають дійсності, оскільки квартира придбана 11.03.2009 року і за кожним із них визнано право власності на відокремлені частки; позивач на мав наміру проживати в придбаній квартирі, а проживав в іншій квартирі, в якій зареєстрований, тобто в квартирі АДРЕСА_2; вона переїхала в квартиру АДРЕСА_3 лише 17.11.2010 року про що свідчать дані в паспорті і довідка від 14.10.2015 року; суд не взяв до уваги, що в період з 2010 по 2013 рік в квартирі АДРЕСА_3 ніхто не проживав, а згідно довідки від 11.12.2017 року, нарахування та сплата комунальних послуг проводиться за одну людину і договір укладений із ОСОБА_2; при вивченні цих доказів постає питання де вони сумісно мешкали та вели спільне господарство; свідки, допитані судом не могли відповісти на питання за якою адресою мешкали сторони по справі до реєстрації шлюбу, лише ОСОБА_7 відповів, що десь в мікрорайоні Тіра; свідок ОСОБА_8 відповів, що вони частково мешкали у батьків відповідача в с. Шабо, а потім в орендованій квартирі по вул. Московській; свідки, допитані судом, не є сусідами, проживають в різних районах м. Білгород-Дністровська і не були їй знайомі до реєстрації шлюбу; вона бачила лише одного свідка ОСОБА_9, який працює в агенції нерухомості де вона придбала 15/100 частинжитлового будинку № 34а по вул. Кірова і з нею в цей час дійсно був присутній позивач, як друг, якого вона запросила, оскільки побоювалась віддавати гроші ОСОБА_9 за придбану частину житлового будинку, а її батько на той час хворів; суд посилається на таїнство вінчання 22.11.2009 року, однак вінчання не було і суд помилково визнає його юридичним фактом; суд послався на пояснення свідків про те, що вони проживали до реєстрації шлюбу разом та вели спільне господарство з листопада 2009 року і що цей факт не заперечується самою відповідачкою, але вона жодному засіданні не була, а її представник неодноразово, починаючи з 11.11.2015 року та до 26.09.2017 року, надавав заперечення, які проігноровані, що стало підставою для відводу судді; суд визнав за позивачем право власності на 1/2 частину автомобіля і на 1/2 частину житлового будинку, однак автомобіль придбано до реєстрації шлюбу, а квартира придбана в квітній 2012 року за її особисті кошти і їй допомогли батьки; про кошти свідчить довідка з місця роботи про те, що вона в період з 1996 року по 23.02.2016 року отримала доходи в розмірі 144 685,40 гривень, а також у 2008 році отримала зарплату в ДП «Південь-курорт-сервіс» в розмірі 12 859 гривень і її загальний дохід склав 157 544,58 гривень; їй також допомагали батьки, які є фізичними особами-підприємцями і мають магазин в с. Шабо; позивач не працював і гне отримував доходів та не сплачував податки; позивач має борги на погашення яких хоче відібрати частку її майна; спірне майно набуто до шлюбу і за її особисті кошти.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Представник позивача в поясненнях на апеляційну скаргу вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін зазначаючи: відповідно до ст. 70 ч.1 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними; відповідачка, якщо вважає, що майно, придбане не за спільні кошти подружжя, а зі її особисті, повинна довести ці обставини, однак відповідачка лише стверджує, що все майно її і не надає жодного належного та допустимого доказу; відповідачка не могла придбати спірне майно за особисті кошти, оскільки згідно довідки від 18.04.2016 року загальна сума доходу відповідачки в період з 01.09.2008 року по 01.10.2015 року становила 144 685,40 гривень; в матеріалах справи є довідка з Білгород-Дністровського обєднаного управління пенсійного фонду України в Одеській області за період з 2008 року по 2012 рік, тобто за період придбання спільно нажитого майна, з якої вбачається, що жодних доходів, крім заробітної плати у відповідачки не було; посилання відповідачки на довідкуДП «Південь-курорт-сервіс» є недоречним, оскільки відповідачка там працювала лише до листопада 2008 року; рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.03.2009 року визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 21.01.2009 року в простій письмовій формі між позивачем, відповідачкою та Терещенками і сторони, кожний, є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1; 05.04.2012 року, за договором купівлі-продажу частки житлового будинку, сторони придбали за 191 990 гривень 15/100 частин житлового будинку № 34а по вул. Кірова в м. Білгород-Дністровську Одеської області, право власності на це майно оформлено на відповідачку; той факт, що саме позивач цікавився придбанням цієї нерухомості та надавав грошові кошти за її придбання підтвердив свідок ОСОБА_9; свідок також підтвердив, що позивач неофіційно працює у ВРЕР ДАЇ і за грошові кошти надає допомогу під час здійснення реєстрацій транспортних засобів; 19.09.2012 року за 120 400 гривень придбаний автомобільНОМЕР_2, який зареєстрований на відповідачку; таким чином вартість придбаного у 2012 році спірного майна склала 312 390 гривень (191 990+120 400); різниця між загальною вартістю спільно нажитого майна, яке є предметом спору (312 390 гривень) і загальний дохід відповідачки за період з листопада 2008 року по 2012 рік (144 685,40 гривень) становить 167 704,46 гривень і це свідчить про те, що відповідачка жодним чином не могла придбати спірне майно за свої особисті кошти, оскільки не мала достатніх коштів для придбання або покращення стану майна без залучення коштів позивача; на підтвердження того, що батьки позивачки придбали для неї нерухоме майно за власні кошти не надано жодних доказів; свідок ОСОБА_9 пояснив, що саме позивач займався придбанням обєкту нерухомості; платоспроможність відповідачки для придбання за власні кошти спірного майна, враховуючи розмір її доходу, судом першої інстанції не встановлено; той факт, що позивач працював і заробляв кошти підтверджується довідкою Білгород-Дністровського обєднаного управління ПФУ від 25.02.2016 року з якої вбачається, що позивач з 2003 року по 2010 рік займався підприємницькою діяльністю; з

2010 року позивач неофіційно працює, що підтвердили свідки ОСОБА_8,ОСОБА_10 та ОСОБА_9; в матеріалах справи містяться заперечення представника відповідачки і зустрічна позовна заява, в якій зазначається, що з 2008 року вони почали проживати однією сімєю і цей факт вона не заперечує, тобто відповідачка і її представник не заперечували факт проживання однією сімєю; відповідно до п. 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99, до членів сімї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство, ними можуть бути не тільки близькі родичі, а і інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках й обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо; факт того, що сторони проживали однією сімєю без реєстрації підтверджується показами свідків, а також підтвердив представник відповідачки.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

З листопада 2008 року по листопад 2012 року позивач і відповідачка проживали однією сімєю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство.

В період проживання без реєстрації шлюбу, 05.04.2012 року, за договором купівлі-продажу частки житлового будинку, сторони придбали за 191 990 гривень 15/100 частин житлового будинку № 34а по вул. Кірова в м. Білгород-Дністровську Одеської області, а 19.09.2012 року за 120 400 гривень придбали автомобільНОМЕР_2 (а.с.18-20, 194,195 т.1).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини з майнових прав подружжя, які регулюються нормами СК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов виходив з того, що вимоги про встановлення фактупроживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2008 року по 30 листопада 2012 року, визнання майна спільною власністю подружжя та поділ цього майна в рівних частках є обґрунтованими та доведеними (а.с.223-236 т.2).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на

наступне.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України (ст. 74 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини

(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом першої інстанції встановлено, що з листопада 2008 року по листопад 2012 року позивач і відповідачка проживали однією сімєю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство.

Про наявність усталених, притаманних подружжю відносин між сторонами в період з листопада 2008 року по листопад 2012 року свідчить те, що в цей період сторони спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільні витрати на придбання рухомого та нерухомого майна.

Зазначені обставини підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема запереченнями на позов представника відповідачки від 23.05.2016 року (а.с.137 т.1) і поясненнями в суді першої інстанції свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (а.с.201-207 т.2).

На підтвердження сталих сімейних відносин в період з листопада 2008 року по листопад 2012 року свідчить і проходження позивачем та відповідачкою таїнства вінчання в листопаді 2009 року, а у подальшому (в листопаді 2012 року) реєстрація сторонами шлюбу (а.с.8 зворот,11 т.1).

30.11.2012 року сторони зареєстрували шлюб, а 08.09.2015 року складено акт про розірвання шлюбу (а.с.12 т.1).

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вимог в частині встановлення фактупроживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2008 року по 30 листопада 2012 року.

В період проживання без реєстрації шлюбу, 05.04.2012 року, за договором купівлі-продажу частки житлового будинку, сторони придбали за 191 990 гривень 15/100 частин житлового будинку № 34а по вул. Кірова в м. Білгород-Дністровську Одеської області, а 19.09.2012 року за 120 400 гривень придбали автомобільНОМЕР_2.

Факт участі позивача у придбанні 15/100 частин житлового будинку № 34а по вул. Кірова в м. Білгород-Дністровську Одеської області підтвердив свідок ОСОБА_9, який був продавцем за договором купівлі-продажу від 05.04.2012 року (а.с.18 т.1).

Загальна вартість придбаного позивачем і відповідачкою у 2012 році спірного рухомого та нерухомого майна, в період проживання без реєстрації шлюбу, становила 312 390 гривень (191 990+120 400).

Позивач з 2003 року по вересень 2010 року здійснював підприємницьку діяльність (а.с.142 т.1).

З 2010 року і станом на час придбання рухомого та нерухомого майна позивач не мав офіційних доходів, однак зазначав, що в цей період мав неофіційні доходи від надання послуг за плату.

Відповідачка належними та допустимими доказами підтвердила, що в період з 2008 року по 2012 рік включно її офіційний дохід становив 102 715,88 гривень, зокрема у 2012 році, на час придбання спірного рухомого та нерухомого майна, її офіційний дохід становив 24 171,88 гривень (а.с.160-164 т.1).

Позивач і відповідачка у 2012 році придбали спірне рухоме та нерухоме майно на загальну суму 312 390 гривень (191 990+120 400).

Відповідачка підтвердила свої доходи на час придбання спірного майна лише в розмірі 24 171,88 гривень.

Витрати на придбання майна в розмірі 288 218 гривень (312 390-24 172) сторони доводили із посиланням на неофіційні заробітки.

При цьому, відповідачка посилалась лише на свої офіційні доходи, які були не значними і не можуть свідчити про те, що спірне рухоме та нерухоме майно було придбано саме за кошти відповідачки без залучення коштів позивача.

Зважаючи на викладене, висновок суду про те, що спірне майно є об'єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідачки і їхні частки майна є рівними, слід визнати правильним.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи відповідачки у скарзі про те, що: рішення прийнято за відсутності документів та доказів; ствердження позивача, що квартиру АДРЕСА_1 придбано 02.01.2009 року не відповідають дійсності, оскільки квартира придбана 11.03.2009 року і за кожним із них визнано право власності на відокремлені частки; позивач на мав наміру проживати в придбаній квартирі, а проживав в іншій квартирі, в якій зареєстрований, тобто в квартирі № 11 по вул.

Ізмаїльській,135; вона переїхала в квартиру АДРЕСА_3 лише 17.11.2010 року про що свідчать дані в паспорті і довідка від 14.10.2015 року; суд не взяв до уваги, що в період з 2010 по 2013 рік в квартирі АДРЕСА_3 ніхто не проживав, а згідно довідки від 11.12.2017 року, нарахування та сплата комунальних послуг проводиться за одну людину і договір укладений із ОСОБА_2; при вивченні цих доказів постає питання де вони сумісно мешкали та вели спільне господарство; свідки, допитані судом не могли відповісти на питання за якою адресою мешкали сторони по справі до реєстрації шлюбу, лише ОСОБА_7 відповів, що десь в мікрорайоні Тіра; свідок ОСОБА_8 відповів, що вони частково мешкали у батьків відповідача в с. Шабо, а потім в орендованій квартирі по вул. Московській; свідки, допитані судом, не є сусідами, проживають в різних районах м. Білгород-Дністровська і не були їй знайомі до реєстрації шлюбу; вона бачила лише одного свідка ОСОБА_9, який працює в агенції нерухомості де вона придбала 15/100 частинжитлового будинку № 34а по вул. Кірова і з нею в цей час дійсно був присутній позивач, як друг, якого вона запросила, оскільки побоювалась віддавати гроші ОСОБА_9 за придбану частину житлового будинку; суд посилається на таїнство вінчання 22.11.2009 року, однак вінчання не було і суд помилково визнає його юридичним фактом; суд послався на пояснення свідків про те, що вони проживали до реєстрації шлюбу разом та вели спільне господарство з листопада 2009 року і що цей факт не заперечується самою відповідачкою, але вона жодному засіданні не була, а її представник неодноразово, починаючи з 11.11.2015 року та до 26.09.2017 року, надавав заперечення, які проігноровані, що стало підставою для відводу судді; суд визнав за позивачем право власності на 1/2 частину автомобіля і на 1/2 частину житлового будинку, однак автомобіль придбано до реєстрації шлюбу, а квартира придбана в квітні 2012 року за її особисті кошти і їй допомогли батьки; про кошти свідчить довідка з місця роботи про те, що вона в період з 1996 року по 23.02.2016 року отримала доходи в розмірі 144 685,40 гривень, а також у 2008 році отримала зарплату в ДП «Південь-курорт-сервіс» в розмірі 12 859 гривень і її загальний дохід склав 157 544,58 гривень; їй також допомагали батьки, які є фізичними особами підприємцями і мають магазин в с. Шабо; позивач не працював і не отримував доходів та не сплачував податки; позивач має борги на погашення яких хоче відібрати частку її майна; спірне майно набуто до шлюбу і за її особисті кошти, - не заслуговують на увагу.

Обставини придбання квартири АДРЕСА_1, реєстрація і проживання відповідачки у цій квартирі, реєстрація позивача в іншій квартирі, сплата комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_1, у даному випадку, не мають правового значення, оскільки факт проживання позивача і відповідачки без реєстрації шлюбу підтверджується іншими належними, допустимими та достатніми доказами.

Позивач є власником частини квартири АДРЕСА_1, і, згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України, позивач, як власник майна, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, крім того, відповідно до ч.6 ст. 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання.

Покази свідків стосовно сумісного проживання, як подружжя, а також придбання сторонами майна (автомобіля та жилого приміщення) з метою сумісного користування, обєктивно підтверджуються іншими письмовими доказами і оцінені судом у сукупності з іншими, наявними у справі належними та допустимими доказами.

Факт проходження позивачем та відповідачкою таїнства вінчання в листопаді 2009 року підтверджується письмовим доказом, який, у встановленому законом порядку, не спростований.

Заперечення на позов представника відповідачки від 23.05.2016 року (а.с.137 т.1), зазначають про те, що: «Як вказано в позовній заяві з 2008 року ми почали проживати однією сімєю цей факт я не заперечую…».

Дохід відповідачки за період з листопада 2008 року по 2012 рік становив 102 715,88

гривень. Зокрема у 2012 році, на час придбання спірного рухомого та нерухомого майна, офіційний дохід відповідачки становив 24 171,88 гривень, у звязку з чим слід дійти висновку, що відповідачка не могла придбати спірне майно за свої особисті кошти, оскільки не мала достатніх коштів для придбання або покращення стану цього майна без залучення коштів позивача.

Доводи та аргументи представника позивача в поясненнях на апеляційну скаргу прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для відхилення апеляційної скарги.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про захист порушеного права , за захистом якого позивач звернувся до суду шляхом часткового задоволення позову.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України)

Колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, тому відповідачка не має права на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 22.12.2018 року

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. ОСОБА_11 Вадовська

ОСОБА_12