Єдиний унікальний номер 219/749/18 Номер провадження 22-ц/775/1171/2018
Суддя-доповідач Жданова В.С. Номер провадження 22-ц/775/1171/2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Жданової В.С. (суддя-доповідач),

суддів: Агєєва О.В., Гапонова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ситніка Д.Л.,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_2

представник відповідача - Позняк І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року у цивільній справі № 219/749/18 (суддя ОСОБА_5 О. М.) за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Машинобудівний завод «Вістек», в якому з урахуванням уточнених 12.03.2018 року позовних вимог, просив поновити його на роботі - на посаді заступника генерального директора по комерційній роботі з 27.12.2017 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 129 693 гр. 24 коп. та моральну шкоду розмірі 200 000 грн. В частині поновлення його на роботі допустити негайне виконання судового рішення. Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом №128 від 22.12.2017 року його звільнено у зв'язку із скороченням численності і штату працівників за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Копію наказу про звільнення йому не вручено, що він вважає незаконним. Крім того, при звільненні відповідачем не було враховані вимоги ст.42 КЗП України - його переважне право на залишення на роботі, оскільки він має тривалий безперервний стаж на підприємстві (більше 30 років) та передпенсійний вік (повних 58 років). Вважає, що зміни в організації виробництва і праці не відбувалися, тому дії відповідача є незаконними, які призвели до моральних страждань через стрес, переживання, відчуття глибокої образи та незахищеність перед незаконними діями відповідача.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року позивачу ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позову до ПАТ «Машинобудівний завод «Вістек» у повному обсязі.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_4, від імені і в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до приписів п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення з підстав п.1 ст. 40 КЗпп України суди зобов'язані з'ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення численності або штату працівників. Суд першої інстанції фактично ці обставини не з'ясував та не звернув уваги на те, що у матеріалах справи відсутні докази про те, що зміни в організації виробництва дійсно відбулися і ці обставини відповідно до ст.12 ЦПК України повинен довести відповідач. Відповідно до ст.9 Конвенції Міжнародної організації праці№158 про припинення трудових відносин з працівниками, яка набрала чинності в України 16.05.1992 р. тягар доведення наявності законних підстави для звільнення лежить на роботодавці. Крім того, станом на час звільнення в штаті відповідача була наявна також посада директора по закупівлям та логістиці, займана іншою особою. Функціональні обов'язки заступника генерального директора по комерційній роботі та функціональні обов'язки директора по закупівлям та логістиці мають аналогічні функції. Таким чином він мав переважне право на залишення на роботі, оскільки має більший досвід та є особою передпенсійного віку, що не враховано судом. Крім того, наданий відповідачем перелік вакантних посад не містить пропозиції зайняти будь-яку вільну посаду. Вважає, що від відповідача повинна надійти саме пропозиція, а не інформація про наявність вакантних посад. Позивач вважає, що має місце порушення таємниці нарадчої кімнати, оскільки під час перебування суду у нарадчій кімнаті комп'ютер, на якому виготовлювалась вступна та резолютивна частина рішення, був підключений до мережі Інтернет, що свідчить про зв'язок із зовнішнім світом. Крім того, на повному тексті судового рішення, який виготовлено 01.06.2018 р., нанесено унікальний штрих-код, на якому зазначена дата 23.05.2018 р., що вказує на те, що повний текст оскаржуваного рішення містився в системі електронного документообігу суду ще за 9 днів до його офіційного виготовлення судом, що на його думку також свідчить про порушення таємниці нарадчої кімнати.

Від відповідача ПАТ «Машинобудівний завод «Вістек» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що протягом семи місяців 2017 року відбувалося погіршення результатів діяльності підприємства, обумовлене втратою ринку збуту, з березня підприємство є збитковим, що змусило вжити заходи зі скорочення організації структури та штатного розпису підприємства. Відповідно до ст.64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру Наказом №207 від 05.09.2017 р. були внесені зміни до штатного розпису, наказом №209 від 08.09.2018 р. позивача попереджено про наступне вивільнення у зв»язку із скороченням, що позивач підтвердив своїм підписом. Одночасно з попередженням про звільнення позивачу запропоновано іншу роботу та надано Перелік вакантних посад на підприємстві, з яким позивач був ознайомлений. Штатна одиниця-заступник генерального директора з комерційної роботи, яку обіймав позивач ОСОБА_4, була єдиною у штатному розписі, тому провести порівняння з метою встановлення переважного права на залишення на роботі можливості не було. Посада директора із закупівель і логістики на час звільнення позивача не була вакантною, функціональні обов»язки були різними.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Машинобудівний завод» Позняк І.С. просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 розпорядженням ОК № 860 від 2.04.2001 року призначено на посаду заступника директора з постачання та збуту ЗАТ «Артемівський завод «Вістек», розпорядженням ОК № 11 від 01.01.2005 року переведено на посаду заступника генерального директора з комерційної роботи.

05.09.2017 року генеральним директором ПрАТ «ВІСТЕК» видано наказ № 207 «Про внесення змін до штатного розкладу» у зв'язку з введенням в дію нової організаційної структури на підставі ч.1 ст. 65 ГК України, п. 9.4.4 Статуту підприємства. 08.09.2017 року генеральним директором ПрАТ «ВІСТЕК» видано наказ № 209 «Про попередження працівників підприємства про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням чисельності працівників ПрАТ «ВІСТЕК», відповідно до якого попередити у встановленому КЗпП України порядку про можливе наступне вивільнення із займаних посад у зв'язку зі змінами в організації праці (скорочення чисельності працівників). 23.10.2017 року позивач отримав персональне попередження про те, що відповідно до наказу від 05.09.2017 року № 207 «Про внесення змін до штатного розкладу ПрАТ «ВІСТЕК» посада заступника генерального директора з комерційної роботи з 25.12.2017 року скорочується. Позивач ознайомлений з даним наказом 23.10.2017 року, про що свідчить його підпис на зворотній стороні наказу. Одночасно з наказом про наступне вивільнення 23.10.2017 р. позивач був ознайомлений з переліком всіх вакантних посад (23 штатних одиниці), що підтверджено підписом позивача. Посада директора по закупівлі та логістиці, яку позивач вважав тотожною його посаді заступника генерального директора по комерційній роботі, не була вакантною, обов'язки не є тотожними, тому відсутні підстави для застосування положень ст.49-2 КЗпП України. З наказом про звільнення позивач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис, але від отримання копії цього наказу відмовився, про що складено акт.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для висновку, що звільнення ОСОБА_4 за п.1.ч.1 ст.40 КЗПп України було незаконним, в діях відповідача порушень законодавства про працю не встановлено. Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними вимогами від вимоги про поновлення на роботі.

Такий висновок суду першої інстанції є обгрунтованим та відповідає вимогам діючого цивільного законодавства.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49 2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - постанова N 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом першої інстанції при розгляді даної справи були дотримані приписи вказаних норм закону, яким врегульований спір. Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції не з'ясував обставини щодо змін в організації виробництва та фактичного скорочення суперечать фактичним обставинам справи.

Статтею 64 Господарського кодексу України підприємству надане право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис. Власник або уповноважений ним орган має право змінювати чисельність або штат працівників шляхом скорочення. Скористатись таким правом він може будь-коли. Згідно пункту 9.4.4 Статуту підприємства відповідача до компетенції Генерального директора належать затвердження щорічних кошторисів, штатного розкладу та посадових окладів працівників товариства.

За приписами вказаної норми закону підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, тому суд першої інстанції не мав підстав аналізувати доцільність змін штату підприємства.

Встановлено, що керівник підприємства в силу своїх повноважень видав наказу № 187 від 22.08.2017 року про введення в дію нової організаційної структури та наказ від 05.09.2017 року № 207 «Про внесення змін до штатного розкладу ПрАТ «ВІСТЕК», яким скорочено посаду заступника генерального директора з комерційної роботи з 25.12.2017 року. Необхідність скорочення штату працівників було зумовлене погіршенням результатів роботи через втрату ринку збуту на непідконтрольній території України, значним зменшенням обсягу виробництва продукції. Такі обставини фактично існували на підприємстві, були відомі позивачу, накази про введення в дію нової організаційної структури та наказ про внесення змін до штатного розпису були доведені до працівників підприємства та до позивача.

Суд апеляційної інстанції дослідив в судовому засіданні штатний розпис ПАТ «Вістек», з якого видно, що у підрозділі 1У адміністративного призначення відсутня посада «заступника генерального директора з комерційної роботи» ( а.с. 65)

8.09.2017 року генеральним директором ПрАТ «ВІСТЕК» видано наказ № 209 «Про попередження працівників підприємства про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням чисельності працівників ПрАТ «ВІСТЕК», з яким ОСОБА_4 був ознайомлений 23.10.2017 р. під підпис. (а.с.36).

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачу не було запропоновано інші вакантні посади, які він би міг займати після вивільнення із своєї посади, також є неспроможними.

Одночасно з ознайомленням з нарзаном про наступне вивільнення позивачу в цей же день 23.10.2017 року був наданий для ознайомлення перелік вакантних штатних одиниць станом на 23.10.2017 року , з цим переліком вакансій позивач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис з відміткою «ознайомлений, дата,підпис». (а.с.37)

Таким чином, відповідач належно виконав вимоги частини третьої статті 49- 2 КЗпП України щодо працевлаштування позивача, оскільки запропонував йому наявні вакантні посади, які були на час звільнення. Від запропонований посад позивач відмовився.

Мотивуючи доводи своєї апеляційної скарги, представник позивача посилається на те, що судом першої інстанції не враховане переважне право позивача на залишення на роботі.

Вбачається з матеріалів справи і визнано сторонами по справі, що посада «заступника генерального директора з комерційної роботи», яку обіймав позивач, була єдиною на підприємстві, її скорочено й будь-яка перевага в цьому випадку не могла бути реалізована.

Станом на день попередження позивача про звільнення та на день його звільнення у штатному розписі була посада директора по закупівлям та логістиці, займана іншою особою. За твердженням позивача він міг би виконувати вказану роботу, оскільки ці обов'язки є ідентичними його посадовим обов'язкам. Суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні інструкції вказаних посад та дійшов вірного висновку, що вказані посади мають деякі схожі повноваження, але вони не є тотожними. Саме відповідачу надане право самостийно визначати свою організаційну структуру, тому вимоги позивача щодо скорочення іншої посади у підрозділі 1У не ґрунтуються на вимогах закону.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги і в тій частині, що оскаржуване рішення ухвалено з грубим порушенням норм процесуального закону, має місце порушення таємниці нарадчої кімнати, оскільки комп'ютер, на яковому виготовлялась вступна та резолютивна частина рішення був підключений до мережі Інтернет, що забезпечує зв'язок із зовнішнім світом. Таке твердження представника позивача є припущенням, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Мотивуючи порушення тайни нарадчої кімнати, представник позивача посилається на те, що на вступній та резолютивній частині рішення, яке оголошено 23.05.2018 року, так і на повному рішенні, яке виготовлено 01.06.2018 року, нанесено унікальний штрих-код, на якому вказана дата 23.05.2018 року. На думку представника позивача повний текст рішення містився в системі електронного обігу ще за 9 днів до його офіційного виготовлення, що свідчить про процесуальне порушення.

Такі доводи є надуманими, які зроблені без урахування встановленої системи документу обігу. Відповідно до Інструкції користувача комп'ютерної програми документу обігу загальних судів «Д-3» для кожної друкованої форми документу по справі система формує унікальний штрих-код.

Згідно програми державного підприємства «Інформаційні судові системи» у штампі (штрих-коді) на електронному документі, зокрема, зазначається інформація про дату створення документі та користувача, який створив даний документ. Цей запис залишається незмінним та не залежить від переводу документу в один із статусів («Чернетка», «Проект», «Оригінал»).

Вступна та резолютивна частина рішення по справі створена у системі «Д-3» 23.05.2018 року під логіном користувача «ОСОБА_5» (суддя). Остання дата коригування зазначеного документу відбулась 01.06.2018р. під логіном користувача «ОСОБА_5». Зазначений документ був переведений у статус «Оригінал» саме 01.06.2018 р. Даний документ був засвідчений електронним цифровим підписом 01.06.2018 р. під логіном користувача «ОСОБА_5».

Отже, після виготовлення та проголошення вступної та резолютивної частини рішення 23.05.2018 р. повне рішення із статусу «чернетака» був переведений в статус «оригінал» 01.06.2018 р. із посиланням на первинно встановлений штрих-код користувача «ОСОБА_5». Даних проте, що оригінал документу був створений до вказаної у рішенні дати 01.06.2018р. не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду, позивачем апеляційному суду не надано.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, від імені і в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: