Справа №1519/2-1665/11
Провадження №2/521/2019/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Лебедюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними. В обґрунтуванні позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його дідусь ОСОБА_5, який в останній час свого життя дуже хворів. Враховуючи, що батько позивача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, він як онук є спадкоємцем за правом представлення в порядку статті 1266 ЦК України. Про смерть діда та про те, що квартира, в якій дід проживав, опинилась у власності інших осіб, ОСОБА_2, який був тоді неповнолітнім, та його матір ОСОБА_7 дізнались в травні 2006 року. Продаж квартири АДРЕСА_1 було здійснено ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності від 22.12.2005 р., а покупцем виступала ОСОБА_4. Вважаючи в остаточній редакції позову (т.1, а.с. 291-293), що підпис на довіреності виконаний не самим ОСОБА_5, а іншою особою, просив визнати недійсною довіреність, дану від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3 на керування та розпорядження усім майном, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Титаренко О.С. від 22.12.2005 р. та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1 від 02 березня 2006 року, укладений між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В..

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав заявлені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгулу справи повідомлвся належним чином, шляхом відправлення судовий повісток за місцем реєстрації. В матералалх справи знаходиться заява відповідача ОСОБА_3 в якій вказується що він позов не визнає, просить розглянути справу в його відсутності у зв'язку з проживанням на території іншої держави.

Представники відповідачк ОСОБА_4 пред'явлений позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити з тих підстав, що 02 березня 2006 року було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого вона придбала, а ОСОБА_5 продав двокімнатну квартиру під АДРЕСА_1. Зазначена квартира належала продавцю на підставі Свідоцтва про право власності. Враховуючи вік та стан здоров'я ОСОБА_5, Договір від його імені укладав його племінник ОСОБА_3, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності. На момент посвідчення договору довіреність була чинна, ніким не оскаржена, не відкликана та не визнана недійсною. Крім того, за життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті все належне йому майно заповідав своєму брату. Позивач, набувши повноліття у 2007 році, з заявою про прийняття спадщини не звертався, спадкоємцем не є, а отже укладений договір купівлі-продажу його прав та інтересів не зачіпає.

Третя особа без самостійних вимог на предмет позову приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. пред'явлені ОСОБА_2 позовні вимоги не визнавала, у задоволенні позову просила відмовити. Зазначала, що 22 грудня 2005 року через похилий вік та стан здоров'я ОСОБА_5 її було запрошено за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 для посвідчення довіреності. Довіреність була посвідчена в суворій відповідності до діючого законодавства, та була підписана особисто ОСОБА_5 Його дієздатність була перевірена, та ОСОБА_5 було роз'яснено правові наслідки підпису довіреності. За вказаних обставин просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

На підставі Свідоцтва про право власності від 11 березня 2005 року квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 (т.1, а.с.9). 21 листопада 2005 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповідав все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось своєму брату ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 64-65). Зазначений заповіт було записано державним нотаріусом зі слів ОСОБА_5 на дому за адресою: АДРЕСА_1, куди нотаріуса було запрошено в зв'язку з хворобою заповідача. Зазначений заповіт ніким не оскаржувався.

22 грудня 2005 року ОСОБА_5 уповноважив свого племінника ОСОБА_3 представляти його інтереси перед усіма третіми особами, з питання керування та розпорядження всім його майном (т.1, а.с.77), для чого була видана оскаржувана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за адресою: АДРЕСА_1.

02 березня 2006 року було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Договір було укладено між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Титаренко О.С. та ОСОБА_4 Згідно пункту 8 укладеного Договору продавець зобов'язувався звільнити квартиру та знятися з реєстраційного обліку до 15 квітня 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер.

В обґрунтуванні остаточних позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що оскільки підпис на довіреності вчинений не особисто ОСОБА_5, а іншою особою, ця довіреність та Договір купівлі-продажу квартири повинні бути визнані недійсними.

Під час судового розгляду суд декілька разів призначав почеркознавчу експертизу, проте через відсутність необхідних вільних зразків почерку ОСОБА_5 за 2004-2005 р. та медичної картки останнього документи повертались Одеським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз без виконання.

Вінницьке відділення Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз провело судово-почеркознавчу експертизу без витребування медичної картки ОСОБА_5 та без необхідної кількості вільних зразків підпису ОСОБА_5 за 2004-2005 р., що вбачається з висновку №2161 від 15 листопада 2011 року. Зазначеним висновком встановлено, що підпис від імені ОСОБА_5, що розташований у довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_3 від 22.12.2005 р., посвідченої приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Тітаренко О.С., виконаний не самим ОСОБА_5, а іншою особою.

Не погоджуючись з висновками зазначеної експертизи, представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні надали клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_5 на момент посвідчення Довіреності був людиною похилого віку, мав багато захворювань, в тому числі атаксичний синдром, який впливає на зміну почерку, що підтверджувалось наданою суду медичною карткою ОСОБА_5

Враховуючи, що висновок експертизи №2161 від 15 листопада 2011 року суперечив іншим матеріалам справи (медичній документації ОСОБА_5 та висновку стосовно його хвороб), а також викликав сумнів в його правильності, оскільки при проведенні дослідження не було дотримано вимог «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, судом було призначено повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідницькому експертно-криміналістичному центру.

Згідно висновку експерта за №169-п від 16.06.2016 р. підписи від імені ОСОБА_5 у довіреності від 22 грудня 2005 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. за реєстровим номером 7219, у другому екземплярі довіреності від 22 грудня 2005 року, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. за реєстровим номером 7219 та книзі реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу від 22 грудня 2005 року за реєстровими номерами 7219, 7220/7223, другому екземплярі заповіту ОСОБА_5 від 21.11.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_15 за реєстровим номером 3-5346 та книзі реєстрації нотаріальних дій Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 21.11.2005 року за реєстровим номером 3-5346, заяві про видачу паспорту (форма 1) ОСОБА_5, вірогідніше за все виконані однією особою. Встановлені розбіжності можуть бути пояснені виконанням підписів від впливом сбиваючих факторів, а у даному випадку низка захворювань ОСОБА_5, які призвели до порушень координації рухів та втрати ряду інформативних ознак.

Відповідно до вимог статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 89 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідження наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість,достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до 110 Цивільного процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінується судом разом із іншими доказами за правилами встановленими, встановленими статтею 89 цього кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року затверджено Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертних та експертних досліджень.

Як встановлено пунктом 1.1. Рекомендацій, основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Цією експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукопису під впливом будь-яких (природних, штучних) збиваючих факторів; у незвичних умовах або в незвичайному стані виконавця, навмисно зміненим почерком, з наслідуванням почерку іншої особи; визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. Для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв'язку з призначенням даної експертизи.

Вільні зразки по змозі повинні відповідати об'єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням.

Згідно пункту 1.12. рекомендацій у документі про призначення експертизи (залучення експерта) слід указати на встановлені органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), особливі обставини виконання рукописного тексту, які могли вплинути на змінення ознак почерку (незвична поза або незвичний стан виконавця тощо). Якщо є дані, що виконавцем є особа, у якої порушена координація рухів, про це також слід повідомити експерта. У разі виконання рукописного тексту особою похилого або старечого віку потрібно надати відомості про рік її народження і стан здоров'я на момент можливого виконання об'єкта почерку, що досліджується.

Судом встановлено, що судово-почеркознавча експертиза, проведена Вінницьким відділенням Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз, не відповідає зазначеним вимогам, а саме для порівняння були відібрані зразки підпису ОСОБА_5 за період з 1971 по 2001 роки, в той час як не було досліджено підпису на нотаріально посвідченому заповіті, складеному за місяць до оскаржуваної довіреності, та в реєстрових книгах нотаріуса. При проведенні дослідження не враховувався вік та стан здоров'я ОСОБА_5, який згідно медичної документації хворів на атаксичний синдром, який змінює почерк хворого.

За таких обставин суд вважає, що висновок Вінницького відділення Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз №2161, складений 15 листопада 2011 року не може бути прийнятий як належний та допустимий доказ підпису оскаржуваної довіреності від 22 грудня 2005 року іншою особою, а не ОСОБА_5.

При проведенні повторної почеркознавчої експертизи експертом були усунуті недоліки, враховано стан здоров'я ОСОБА_5 на грудень 2005 року, та зроблено порівняння з документами, які відповідали об'єкту дослідження за часом виконання, формою та цільовим призначенням (нотаріальними документами). Згідно висновку експерта від 16.06.2016 року, підписи на оскаржуваній довіреність, заповіті та інших документах виконані однією особою.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин маж бути спрямований на реальне настання правих наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК. Згідно із ст. 237 ЦК України представництвом є право відношення, в якому одна сторона ( представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 244 ЦК України, представництво яке ґрунтується на договорі може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед іншими перед третіми особами. За правилами ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Матеріалами справи підтверджується, що 02 березня 2006 року укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Договір було укладено між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Титаренко О.С. та ОСОБА_4.. Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно( товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Представники відповідачки ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснювали, що їхня довірителька сплативши грошові кошти за нерухоме майно, одразу після оформлення угоди купівлі-продажу квартири, заселилася у вказану квартиру, зареєстрована та проживає там по теперішній час..

В ході судового розгляду справи не було встановлено підстав, які б свідчили про недійсність довіреності ОСОБА_5 від 22 грудня 2005 року, а від так відсутні і підстави для визнання недійсним Договору купівлі продажу від 02 березня 2006 року.

Крім того, суд звертає увагу на наступне. Заповіт ОСОБА_5 (т.1, а.с.65) на користь ОСОБА_13 є чинним, на момент судового розгляду не оскаржувався та в установленому законом порядку не визнавався недійсним. Відповідно до вимог ч.2 статті 1223 Цивільного кодексу України заповіт має пріоритет перед спадкуванням за законом. Якщо б не було заповіту позивач мав би спадкувати майно свого діда - ОСОБА_5 за правом представлення за правилами ст. 1266 ЦК України, якою встановлено що спадкоємці, які спадкують за правом представлення не мають права на обов'язкову частку. За таких обставин ОСОБА_2 не є спадкоємцем після смерті діда ОСОБА_5, та укладений договір купівлі-продажу квартири ніяким чином не порушує його права або законні інтереси.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202,203,204,215, 237,244,245,655 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками процесу до апеляційного суду Одеської області в тридцятиденний термін. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий: