печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Новака Р.В.

при секретарі - Владіміровій О.К.,

справа № 757/33436/16-Ц

сторони:

позивач по первісному позову, відповідач по зустрічному позову: ОСОБА_1

відповідач по первісному позову, позивач по зустрічному позову: ОСОБА_2

представник позивача по первісному позову, відповідача по зустрічному позову: ОСОБА_3

представник відповідача по первісному позову, позивача по зустрічному позову: ОСОБА_4

позовні вимоги: про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, мотивуючи тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано: квартиру АДРЕСА_1, машиномісце АДРЕСА_12, машиномісце АДРЕСА_13, земельну ділянку АДРЕСА_14 площею 0,0478 га для ведення садівництва, автомобіль Honda, нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_15 загальною площею 157,82 кв.м. Майно оформлене на відповідача. З посиланням на статті 60, 69, 70 Сімейного кодексу України позивач просила визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за нею та на 1/2 частину за відповідачем; визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину гаражного боксу АДРЕСА_12 за нею та на 1/2 частину за відповідачем; визнати в порядку поділу майна подружжя прав власності на 1/2 частину гаражного боксу АДРЕСА_13, за нею та право власності на 1/2 частину за відповідачем; визнати в порядку поділу майна подружжя прав власності на 1/2 частину земельну ділянку АДРЕСА_14 площею 0,0478 га для ведення садівництва за нею та на 1/2 частину за відповідачем; стягнути з відповідача компенсацію в розмірі 130 000 грн. за 1/2 частину автомобіля Honda; визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_15 загальною площею 157,82 кв.м. за нею та на 1/2 частину за відповідачем. В ході розгляду справи, позивач уточнила позовні вимоги та просила визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2; визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину машиномісця № 272 площею 20,30 кв.м. у напівпідземному паркінгу по АДРЕСА_5 за ОСОБА_1 та на 1/2 частину машиномісця АДРЕСА_12 за ОСОБА_2; визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину гаражного боксу АДРЕСА_13, за ОСОБА_1 та право власності на 1/2 частину гаражного боксу АДРЕСА_16 за ОСОБА_2; визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки № 11 та будівель, які на ній знаходяться, що по АДРЕСА_14 площею 0,0478 га для ведення садівництва за ОСОБА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки № 11 та будівель, які на ній знаходяться, що по АДРЕСА_14 площею 0,0478 га для ведення садівництва за ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_2 ОСОБА_5 користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 150 250 грн. за 1/2 частину автомобіля Honda CR-V 2008 р.в. д/н НОМЕР_1; визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину нежилого приміщення енергообслуговуючого блоку «Д» площею 157,82 кв.м. що за адресою АДРЕСА_15 за ОСОБА_1 та на 1/2 частину нежилого приміщення енергообслуговуючого блоку «Д» площею 157,82 кв.м. що за адресою АДРЕСА_15 за ОСОБА_1 ОСОБА_5; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошей за депозитним договором SAMDN 0995, рахунок НОМЕР_7 в сумі 14035,01 доларів США; за депозитним договором SAMDN 0996, рахунок НОМЕР_8 в сумі 2219,61 доларів США; за депозитним договором SAMDN 6192, рахунок НОМЕР_9 в сумі 10000,00 доларів США, всього 13127,31 доларів США, що по курсу НБУ станом на 13.07.2017 становить 341750,21 грн.

В ході розгляду справи, відповідачем було подано зустрічну позовну заяву. Після чого, було подано заяву про збільшення розміру зустрічних позовних вимог, згідно якої позивач по зустрічному позову просив: визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_1 право власності також на 1/2 частину цієї ж квартири; визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину машиномісця № 272, яке розташоване у напівпідземному паркінгу по АДРЕСА_5, а за ОСОБА_1 право власності також на 1/2 частину цього машиномісця; визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, а за ОСОБА_1 право власності також на 1/2 частину 1/2 частини цієї ж квартири; поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме виділити в натурі ОСОБА_2 та залишити за ним у власності автомобіль Honda CR-V 2008 р.в. д/н НОМЕР_1; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за автомобіль Honda CR-V у розмірі 100 000 грн.; поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме виділити в натурі ОСОБА_1 та залишити за нею у власності автомобіль «Daewoo Matiz 796»; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за автомобіль «Daewoo Matiz 796» у розмірі 41250,00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину грошових коштів за депозитним договором № 1981/09-2/ф в розмірі 412310,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2014 було відкрито провадження по даній справі, справу призначено до судового розгляду (а.с. 19).

10.07.2015 судом було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про витребування інформації. Судом були направлені відповідні запити про витребування: від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «КБ «Приватбанк», «ПАТ «Банк Фінанси і Кредит» інформацію, відносно наявності депозитних рахунків ОСОБА_2 станом на грудень 2013 року; від БТІ Київської області інформацію про належність на праві власності ОСОБА_2 земельної ділянки АДРЕСА_14; від ДАІ МВС України в м. Києві інформацію про належність на праві власності ОСОБА_2 транспортного засобу «Honda» д/н НОМЕР_2 та інших автомобілів; від БТІ міста Києва інформацію про належність відповідачу квартири АДРЕСА_1; гаражного боксу АДРЕСА_12, гаражного боксу АДРЕСА_13, нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_15 загальною площею 157,82 кв.м.; від Державної податкової інспекції та від Міндоходів інформацію про те, чи є ОСОБА_2 засновником підприємств та яка сума його внесків в статутному капіталі цих підприємств, а також про його доходи за місцем роботи та з інших джерел.

06.03.2015 судом були задоволені клопотання представника позивача. Судом були направлені відповідні запити про витребування інформації з банків відносно наявності депозитних рахунків ОСОБА_2 станом на грудень 2013 року.

Протокольною ухвалою суду від 17.09.2015 було задоволено клопотання представник позивача ОСОБА_3 про витребування від відділу державної реєстрації фізичних і юридичних осіб Головного управління юстиції у місті Києві інформації про те, чи є ОСОБА_2 співзасновником підприємств та чи відчужував він частки капіталу.

Також, ухвалою від 17.09.2015 було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 про витребування доказів та витребувано у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (вул. Лескова, 9, м. Київ), ПАТ «КБ «Приватбанк» (вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ), «ПАТ «Банк Фінанси і Кредит» (вул. Артема, 60, м. Київ), з ПАТ «Сбербанк» інформацію відносно наявності депозитних рахунків ОСОБА_2 та про рух коштів на його рахунках за період з 23.10.2005 по 24.12.2014 та станом на грудень 2013 року. Крім того, було витребувано з Державної реєстраційної служби України інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у формі довідки щодо права власності на квартиру АДРЕСА_3 та щодо наявності у позивача ОСОБА_1 нерухомого майна; від БТІ міста Києва інформацію щодо наявності у власності позивача ОСОБА_1 нерухомого майна; від ДАІ МВС України в м. Києві інформацію про належність на праві власності ОСОБА_1 транспортних засобів; від Державної реєстраційної служби - щодо права власності на квартиру АДРЕСА_4 та щодо наявності у ОСОБА_1 іншого нерухомого майна; від АБ «Національні інвестиції» та з ПАТ «Сбербанк» - щодо наявності у ОСОБА_1 рахунків та коштів на них.

Ухвалою від 28.12.2015 було відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом накладення арешту на депозитний договір.

12.12.2016 було витребувано інформацію про стан рахунків відповідача з ПАТ КБ «Фінанси і кредит», з ПАТ КБ «ПриватБанк», з ПАТ «Райфайзен Банк Аваль».

Ухвалою суду від 30.05.2016 було задоволено клопотання представників сторін, - було витребувано у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (вул. Лескова, 9, м. Київ), ПАТ «КБ «Приватбанк» (вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ), «ПАТ «Банк Фінанси і Кредит» (вул. Артема, 60, м. Київ) інформацію щодо наявності грошових коштів на депозитних рахунках ОСОБА_2 щодо стану депозитних, інших відкритих рахунків та платіжних карт станом на грудень 2013 року; було витребувано з АБ «Національні інвестиції» інформацію про наявність рахунків на ім'я ОСОБА_1 та коштів на них та інформацію про рух коштів за період з 23.10.2005 по 24.12.2014 та з ПАТ «Сбербанк» інформацію про наявність рахунків на ім'я ОСОБА_1 та коштів на них та інформацію про рух коштів за період з 01.01.2005 по 24.12.2014. Крім того, було витребувано з АБ «Національні інвестиції» інформації про наявність рахунків на ім'я ОСОБА_1 та коштів на них, інформацію про рух коштів за період з 23.10.2005 по 24.12.2014 та з ПАТ «Сбербанк» інформацію про наявність рахунків на ім'я ОСОБА_1 та коштів на них та інформацію про рух коштів за період з 01.01.2005 по 24.12.2014.

Ухвалою суду від 30.05.2016 було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 24.11.2016 було задоволено клопотання про витребування доказів та витребувано у ПАТ «КБ «Приватбанк» (вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ) інформацію щодо наявності грошових коштів у ОСОБА_2 по договору №SAMDN 8434 та №SAMDN 0585 станом на грудень 2013 року. Крім того, витребувано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «КБ «Приватбанк» та «ПАТ «Банк Фінанси і Кредит» інформацію щодо наявності грошових коштів на депозитних рахунках ОСОБА_2 щодо стану депозитних, інших відкритих рахунків та платіжних карт станом на грудень 2013 року.

30.07.2017 суд задовольнив клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - повторно направлено ухвалу про витребування інформації від 30.05.2016 в АБ «Національні інвестиції», та запит в ПАТ «ПриватБанк».

Згідно ухвали від 19.04.2018, на виконання положень п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набула чинності 15.12.2017, у вказаній справі проведено підготовче засідання. Було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу строк для подання відповіді на відзив та для відповідача заперечення на відповідь на відзив, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

04.05.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_4 У відзиві представник відповідача ОСОБА_4 зазначила, що відповідач визнає позов в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину гаражного боксу АДРЕСА_13, в частині стягнення компенсації за автомобіль Хонда на суму 130 000 грн., в частині стягнення коштів, які знаходились на депозитних рахунках. При цьому представник відповідача надала заперечення щодо задоволення позову в частині визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 та на машиномісце АДРЕСА_18, оскільки це його особисте майно, придбане за його особисті кошти, відносно визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в с/т «Любич» село Літочки та будівель, які на ній знаходяться, - оскільки ця земельна ділянка ОСОБА_2 приватизована, тобто, вона передана йому в дар державою, а тому не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу та відносно визнання в порядку поділу майна подружжя права власності на 1/2 частину нежилого приміщення енергообслуговуючого блоку по АДРЕСА_15 оскільки це майно придбано ним в результаті підприємницької діяльності та використовується ним в підприємницькій діяльності.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не було проведено, оскільки зазначені клопотання заявлені не були.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що 09.12.1992 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, актовий запис №1513.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2014 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Крім того, було встановлено дата припинення шлюбно-сімейних відносин - грудень 2013 року. (а.с. 55 том 1).

За час шлюбу сторонами було набуте наступне майно:

квартира АДРЕСА_1;

машиномісце № 272 площею 20,30 кв.м. у напівпідземному паркінгу по АДРЕСА_5;

машиномісце АДРЕСА_16;

земельна ділянка АДРЕСА_14 площею 0,0478 га для ведення садівництва;

квартира АДРЕСА_6;

автомобіль Honda CR-V 2008 р.в. д/н НОМЕР_1;

автомобіль «Daewoo Matiz 796»;

нежитлове приміщення енергообслуговуючого блоку «Д» площею 157,82 кв.м., що за адресою АДРЕСА_15;

грошові кошти у вигляді депозитних вкладів на рахунках банків.

Викладене вище підтверджується наступними правовстановлюючими документами:

копією свідоцтва від 16.04.2008, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА, про право власності на квартиру №91, яка розташована у АДРЕСА_5, яке зареєстроване в БТІ м. Києва 21.04.2008;

копією свідоцтва від 11.03.2008, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА, про право власності на машиномісце № 272 площею 20,30 кв.м., яке розташоване у АДРЕСА_18, яке зареєстроване в БТІ м. Києва 19.03.2008;

копією договору купівлі-продажу від 16.02.2002 гаражного боксу АДРЕСА_13; договір зареєстрований в БТІ 10.09.2002;

копією свідоцтва, виданого 17.05.2003 Головним управлінням комунальної власності м. Києва ОСОБА_2 на нежиле приміщення енергообслуговуючого блоку «Д» площею 157,82 кв.м., який розташований розташований у АДРЕСА_15, яке зареєстроване в БТІ м. Києва 26.05.2003.

Крім того, в матеріалах справи знаходиться копія свідоцтва про право власності від 07.09.2002, видане державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Кунгуровою О.С. ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7, яке зареєстроване в БТІ м. Києва 23.09.2002, та копія договору дарування 1/2 частини цієї ж від 07.09.2002, відповідно до якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 цю частину квартири. Договір дарування так само посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Кунгуровою О.С. та зареєстрований в БТІ м. Києва 23.09.2002.

Відповідач ОСОБА_2, в судовому засіданні пояснив, що про укладення ним договору дарування своєї 1/2 частини квартири АДРЕСА_17 він дізнався лише під час розгляду у суді даної справи про поділ майна. Він дійсно у вересні 2002 року приїздив до Другої Київської державної нотаріальної контори та підписував документ. Проте, він був переконаний, що приїздив для оформлення своїй дружині свідоцтва про право власності на 1/2 частину цієї кватири як на її частку у спільному майні подружжя. Про договір дарування тоді мова не йшла. Він довіряв дружині, був надто зайнятий та поспішав, а тому документи уважно не прочитав. Відповідач також зазначив, що до даного часу зареєстрований у квартирі АДРЕСА_17, що підтверджується оглядом паспорту відповідача у судовому засіданні. Дане місце своєї реєстрації відповідач пояснив тим, що не знав, що ця квартира йому не належить, а також тим, що він не має у своїй власності іншого житла. Проте, позову про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_8 відповідач не заявляв.

Таким чином судом встановлено, що квартира АДРЕСА_8 є об'єктом особистої приватної власності позивача ОСОБА_1

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Поруч з наведеним, згідно ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст. 60 СК).

Аналогічне положення міститься у ч. 3 ст. 368 ЦК України де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 17 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60-74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

На теперішній час між подружжям не існує домовленості щодо розміру часток грошових коштів, що перебувають на депозитному вкладі.

Правові позиції з приводу визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя внесених на банківський рахунок в період шлюбу грошових коштів також викладені у відповідних судових рішеннях Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ: у рішенні від 23.12.2012 по справі №6-42894св11, в ухвалах від 04.04.2012 по справі №6-43079св11, від 06.06.2012 по справі №6-15674св12, від 09.10.2013 по справі №6-30088св13.

У матеріалах справи (а.с. 134, 274 том І) міститься відповідь ПАТ КБ «Приватбанк», яка підтверджує що станом на грудень 2013 року (на час припинення шлюбно-сімейних стосунків) відповідач мав у цьому банку три депозитні договори, загальний залишок по яким складав 13127,31 доларів США.

ОСОБА_2 надав пояснення, що шлюбні та сімейні стосунки з ОСОБА_1 насправді були розірвані не в грудні 2013-го року, як про це зазначив суд у рішенні про розірвання шлюбу зі слів позивачки, а у березні 2015-го року, і всі кошти, які станом на лютий-березень 2013 року знаходились на його депозитних рахунках були до березня 2015 року витрачені сторонами спільно, у тому числі на неодноразові поїздки позивачки в санаторії в цей період, спільні поїздки сторін на відпочинок за кордон і т.д. Проте, він рішення суду про розірвання шлюбу в цій частині не оскаржував.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, не підлягає доказуванню в межах даної справи час припинення між сторонами шлюбно-сімейних стосунків, оскільки він встановлений рішенням суду про розірвання шлюбу.

За таких підстав суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача 1/2 частини грошей за депозитним договором SAMDN 0995, рахунок НОМЕР_7 в сумі 14035,01 доларів США; за депозитним договором SAMDN 0996, рахунок НОМЕР_8 в сумі 2219,61 доларів США; за депозитним договором SAMDN 6192, рахунок НОМЕР_9 в сумі 10000,00 доларів США, а всього 1/2 частина від цих депозитів складає 13127,31 доларів США, що згідно курсу НБУ, станом на 13.07.2017 становить 341750,21 грн.

У той же час позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, які були внесені нею за депозитним договором в АБ «Національні інвестиції», не підлягають задоволенню, оскільки, згідно відповіді уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку АБ «Національні інвестиції» ОСОБА_11 від 13.11.2017, договір строкового вкладу № 1517/09-2/ф від 31.05.2005 із ОСОБА_1 діяв лише до 08.06.2006.

З відповіді Головного управління ДАІ у м. Києві від 07.08.2015 та доданих до неї документів (а.с. 107 - 109 том І) вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстрований автомобіль «Daewoo Matiz 796», а за ОСОБА_2 - автомобіль Honda CR-V 2008 р.в. д/н НОМЕР_1.

В матеріалах справи (а.с. 118 том 1) наявна копія рахунку-фактури від 10.04.2007 та квитанції, відповідно до яких автомобіль «Daewoo Matiz 796» було придбано за 54030,00 грн., а з копії звіту про оцінку автомобіля Honda CR-V, вбачається, що його вартість станом на 12.11.2015 становить 300503,90 грн. (а.с. 196 том 1)

Інших доказів про вартість автомобілів, у тому числі на час припинення шлюбно-сімейних стосунків, сторонами суду не надано.

Згідно положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З усних та письмових пояснень (заперечень, відзиву) суд встановив, що сторони не заперечують щодо виділення їм у власність зазначених автомобілів. Відповідач заперечує щодо їх вартості, при цьому суду інших доказів вартості автомобілів, ніж вище зазначені, не надано.

За таких умов суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 150250,00 грн. за 1/2 частину автомобіля Honda CR-V 2008 р.в. д/н НОМЕР_1 та частково задовольнити позовні вимоги зустрічного позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за автомобіль «Daewoo Matiz 796» синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5, у розмірі 27015,00 грн. Всього ж належить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 123235,00 гривень компенсації різниці у вартості виділених сторонам автомобілів.

Як усно, так і письмово, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 підтвердили, що не заперечують щодо позовної вимоги щодо поділу гаражного боксу. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині та визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину гаражного боксу АДРЕСА_13, за ОСОБА_1 та право власності на 1/2 частину гаражного боксу АДРЕСА_16 за ОСОБА_2

У той же час, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею в порядку поділу майна подружжя права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину машиномісця №272 площею 20,30 кв.м. у напівпідземному паркінгу по АДРЕСА_5 не підлягають задоволенню, оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 в частині визнання цього майна його особистою власністю, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В матеріалах справи містяться докази того, що двокімнатна квартира АДРЕСА_9 та машиномісце № 272, яке розміщене в напівпідземному паркінгу в будинку АДРЕСА_9 придбані за особисто ним позичені кошти, у поверненні яких позивач ОСОБА_1 участі не приймає.

Так, позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ майна у вересні 2014-го року, що підтверджується ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва про роз'єднання позовних вимог від 15.09.2014 (а.с. 17 том І). Провадження у справі про поділ майна було відкрито 17.11.2014.

Таким чином, кредитор відповідача ОСОБА_12 подав позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за борговою розпискою ще 17.03.2014, на півроку раніше. Цей факт підтверджує реальність боргу, а саме те, що заявлений ОСОБА_12 позов не був механізмом ухилення від поділу спільного майна подружжя.

В матеріалах справи міститься мирова угода (ухвала про затвердження мирової угоди) між ОСОБА_2 та ОСОБА_12, а також ухвала Апеляційного суду міста Києва, якою було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва про затвердження мирової угоди та направлено справу на новий розгляд. (а.с. 3-6 том 2)

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.02.2017, суд встановив, що ОСОБА_2 заборгував ОСОБА_12 200000,00 доларів США і ця сума за курсом НБУ підлягає стягненню з ОСОБА_2, що 20.03.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 200000,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 20.03.2012 частинами: 20000,00 доларів США щорічно, залишок в розмірі 100000,00 доларів США - до 20.12.2012. (а.с. 77 том 2)

В абзаці шостому мотивувальної частини цього рішення зазначено: «В подальшому позивач збільшив позовні вимоги, просив солідарно стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач 2) на свою користь заборгованість в сумі 200000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подачі заяви становить 5442000,00 грн. та 3 % річних в розмірі 800197,00 грн. за період з 21.03.2012 по 13.02.2017 (1789 днів), а також солідарно стягнути на свою користь судові витрати з відповідачів в розмірі 8000,00 грн. Додатково пояснив, що кошти відповідачем 1 брались в інтересах сім'ї для придбання квартири, якою після розірвання шлюбу користується відповідач 2 ОСОБА_1 Грошові кошти не повернуті позивачу до цього часу».

ОСОБА_12 просив стягнути кошти з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно, проте, суд вирішив стягнути їх лише з ОСОБА_2

Зазначені у рішенні суду кошти ОСОБА_2 позичав з метою придбання квартири та машиномісця у новозбудованій (або яка будується) нерухомості міста Києва, і це підтверджується матеріалами справи.

В матеріалах справи (а.с. 85 том 2) є договір уступки права вимоги за договором інвестування у нерухомість та управління майном, відповідно до якого право вимоги на закріплений об'єкт інвестування, - квартиру № 91 ділянки № 48 секції № 1, - перейшло до ОСОБА_2. Цей договір датований 26 квітня 2006 року, тобто, через місяць після того, як ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_12 кошти.

Крім того, на аркушах справи 87 та 88 том 2, містяться копії заяв ОСОБА_13 до забудовника та управителя будівництва про уступку.

Дані письмові докази, на думку суду, беззаперечно підтверджують твердження відповідача про те, що у проміжок часу від 20.03.2006 по 26.04.2006 відповідачем погоджувались умови договору уступки, між відповідачем та ОСОБА_13 з'ясовувалась можливість такої переуступки із забудовником та управителем будівництва.

Офіційний курс долара США до гривні як на 20.03.2006, так і на 26.04.2006 становив 5 гривень 5 копійок за один долар. Таким чином, 200 тисяч доларів США - це приблизно один мільйон гривень. Саме таку ціну витратив ОСОБА_2 на придбання квартири та машиномісця.

У договорі уступки права вимоги зазначена ціна 388492,00 грн., але, згідно пояснень позивача та роздруківок з сайтів торгівлі нерухомістю, реально вона коштувала 160000 доларів США. А вартість машиномісця була зазначена в договорі купівлі-продажу та складала біля 20000,00 доларів США. Таким чином, позичених коштів цілком вистачило на придбання зазначеної нерухомості. Зі слів відповідача, залишок коштів був витрачений на ремонт квартири.

У рішенні Шевченківського районного суду міста Києва також зазначено, що представник відповідача 2 (ОСОБА_1) в судовому засіданні не заперечував проти позову в цілому, а заперечував лише проти задоволення позовних вимог в частині, що стосується відповідача 2 (ОСОБА_1), просив відмовити в їх задоволенні, оскільки відповідач 2 розписку не писала, кошти не отримувала.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 була відповідачем по справі та не заперечувала самого факту існування боргу, вона заперечувала лише щодо задоволення позову до неї як до солідарного відповідача. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 боргу вона не оскаржувала, воно набрало чинності.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України в редакції, яка існувала на час розгляду справи про стягнення з ОСОБА_2 боргу та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України в редакції, що діє на час розгляду даної справи обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що джерелом набуття квартири та машиномісця є запозичені ОСОБА_2 кошти, які він віддає особисто, відповідно, суд дійшов до висновку про необхідність визнання цього майна особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2

Посилання позивача на те, що грошові кошти, які були розміщені на її депозиті в АБ «Національні інвестиції» (договір строкового вкладу № 1517/09-2/ф від 31.05.2005), суд не бере до уваги, так як даний депозитний договір діяв до 08.06.2006, а інвестування квартири та машиномісця відповідач здійснював у квітні 2006 року.

Суд відмовляє також у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за позивачем в порядку поділу майна подружжя права власності на 1/2 частину земельної ділянки № 11 та будівель, які на ній знаходяться, що по АДРЕСА_14 площею 0,0478 га для ведення садівництва, виходячи з наступного.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень ст.ст. 81, 116 Земельного кодексу України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Верховний Суд України 16.12.2015 розглянув справу № 6-2710цс15, предметом якої був спір про поділ майна подружжя і зробив правовий висновок, відповідно до якого земельна ділянка, приватизована одним із подружжя у період шлюбу для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя.

Документи, які надала сторона позивача стосовно цієї земельної ділянки - архівний витяг Літочківської сільської ради, лист Броварського заводу будівельних конструкцій, виписка з протоколу спільного засідання, протокол від 20.03.1997, довідка, яка підтверджує, що земельна ділянка була виділена ОСОБА_2 у 1997 році для ведення садівництва, не спростовує, а навпаки, підтверджує той факт, що земельна ділянка була приватизована відповідачем.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що земельну ділянку та розміщені на ній будівлі сторони придбали за договором купівлі-продажу не підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, копією договору купівлі-продажу, квитанцією, розпискою про отримання коштів тощо.

Що стосується розміщених на земельній ділянці будівель, позивач ОСОБА_1 взагалі не надала доказів наявності таких будівель, їх оцінки, стану, факту введення в експлуатацію, а також доказів щодо придбання такого майна.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», постановою №5 Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України, ст.ст. 357, 368, 372, 601, 1058 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 76, 81, 83, 84, 89, 95, 206, 258, 259, 261, 263-266, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково:

Визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину гаражного боксу АДРЕСА_13, за ОСОБА_1 та право власності на 1/2 частину гаражного боксу АДРЕСА_16 за ОСОБА_2,

В порядку поділу майна подружжя виділити в натурі зі складу спільного сумісного майна автомобіль «Honda CR-V» 2008 року випуску, чорного кольору, д/н НОМЕР_2 ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3, та залишити за ним у власності автомобіль «Honda CR-V» 2008 року випуску, чорного кольору, д/н НОМЕР_2,

В порядку поділу майна подружжя виділити в натурі зі складу спільного сумісного майна автомобіль «Daewoo Matiz 796» синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5, вартістю 82500,00 грн. виділити в натурі ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_6, та залишити за нею у власності автомобіль «Daewoo Matiz 796» синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5,

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 123235,00 гривень компенсації різниці у вартості виділених сторонам автомобілів,

Визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину нежилого приміщення енергообслуговуючого блоку «Д» площею 157,82 кв.м. що за адресою АДРЕСА_15 за ОСОБА_1 та на 1/2 частину нежилого приміщення енергообслуговуючого блоку «Д» площею 157,82 кв.м. що за адресою АДРЕСА_15 за ОСОБА_2,

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошей за депозитним договором SAMDN 0995, рахунок НОМЕР_7 в сумі 14035,01 доларів США; за депозитним договором SAMDN 0996, рахунок НОМЕР_8 в сумі 2219,61 доларів США; за депозитним договором SAMDN 6192, рахунок НОМЕР_9 в сумі 10000,00 доларів США, всього - 13127,31 доларів, що згідно курсу НБУ станом на 13.07.2017 становить 341750,21 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково:

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3, двокімнатну квартиру АДРЕСА_9 жилою площею 75,10 кв.м., право власності на яку зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна 21.04.2008 за ОСОБА_2

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 машиномісце №272, яке розташоване в напівпідземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_5

В порядку поділу майна подружжя виділити в натурі зі складу спільного сумісного майна автомобіль «Honda CR-V» 2008 року випуску, чорного кольору, д/н НОМЕР_2 виділити в натурі ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3, та залишити за ним у власності автомобіль «Honda CR-V» 2008 року випуску, чорного кольору, д/н НОМЕР_2.

В порядку поділу майна подружжя виділити в натурі зі складу спільного сумісного майна автомобіль «Daewoo Matiz 796» синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5, вартістю 82500,00 грн. виділити в натурі ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_6, та залишити за нею у власності автомобіль «Daewoo Matiz 796» синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5.

В задоволенні інших позовних вимог зустрічного позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду м. Києва або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4, АДРЕСА_10)

відповідач: ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, АДРЕСА_11)

Суддя Р.В. Новак