Провадження № 22-ц/780/78/18 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 47 31.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Голуб С.А.

суддів - Верланова С.М., Приходька К.П.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що з 30.04.2004 року по 16.10.2012 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 Від спільного подружнього життя в них, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_4

За час перебування у шлюбі, подружжя збудувало житловий будинок АДРЕСА_1 право власності на 89/100 частин якого, згідно рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2009 року визнано за ОСОБА_3

Так як згоди щодо поділу нажитого майна сторони не дійшли, то ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розділити майно подружжя між ним та ОСОБА_3, визнавши за ним право власності на 89/200 частин житлового будинку АДРЕСА_2

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати 89/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3

об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за кожним із сторін право власності по 1/2 його частини, провести реальний розподіл зазначеної частини будинку та визнати за кожним із подружжя, відступивши на його користь від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна право особистої власності на конкретні приміщення в зазначеному будинку та просив врахувати, що за час перебування з ОСОБА_3 у шлюбі, спірний будинок істотно збільшився не тільки площею, а і у своїй вартості внаслідок спільних грошових затрат та за кошти отриманні ним внаслідок продажу нерухомого майна, яке перебувало в його власності. Також зазначив, що із варіантів запропонованих експертом для поділу будинку йому найбільше підходить перший.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано 89/100 частин жилого будинку АДРЕСА_4 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнано за кожним із них право власності по 1/2 його частини.

Здійснено поділ спільного сумісного майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме - 89/100 частин жилого будинку АДРЕСА_5 загальною площею 1 036, 7 кв.м.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_5 визнано право особистої приватної власності на 89/200 частин жилого будинку АДРЕСА_5 з відхиленням від ідеальних часток співвласників за площею у жилому будинку та за вартістю будівель і споруд згідно з варіантом 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 березня 2014 року за № 7298/13/155/156/14-43 на наступні приміщення: цокольного поверху приміщення 1 площею 4,8 кв. м., 2-1 приміщення площею 46,0 кв. м., 2-2 приміщення площею 14,0 кв. м., 2-3 приміщення площею 8,8 кв. м., 2-4 приміщення площею 14,3 кв. м., 2-5 приміщення площею 24,9 кв. м.; 3-4 приміщення площею 22,4 кв. м.; 3-5 приміщення площею 2,2 кв. м.; 3-6 приміщення площею 2,2 кв. м., 3-7 приміщення площею 12,2 кв. м., 3-8 приміщення площею 7,8 кв. м.; приміщення першого поверху 2-6 приміщення площею 2,6 кв. м., 2-7 приміщення площею 2,1 кв. м., 2-8 приміщення площею 19,4 кв. м., 2-9 приміщення площею 14,4 кв. м., 3-16 приміщення площею 22,4 кв. м., 3-17 приміщення площею 15,3 кв. м., 3-18 приміщення площею 2,5 кв. м., 3-19 приміщення площею 3,1 кв. м., 3-20 приміщення площею 20,0 кв. м., 3-21 приміщення площею 2,6 кв. м., 3-22 приміщення площею 17,2 кв. м., 3-23 приміщення площею 17,4 кв. м., 3-24 приміщення площею 2,9 кв. м., 3-25 приміщення площею 2,8 кв. м., 3-26 приміщення площею 17,4 кв. м., приміщення другого поверху: 2-10 приміщення площею 17,2 кв. м., 2-11 приміщення площею 22,0 кв. м., 2-12 приміщення площею 23,8 кв. м., 2-13 приміщення площею 11,1 кв. м., 2-14 приміщення площею 18,8 кв. м., 2-15 приміщення площею 4,3 кв. м., 2-16 приміщення площею 14,6 кв. м.; приміщення мансарди: 3-46 приміщення площею 23,2 кв. м., 3-47 приміщення площею 32,9 кв. м., 3-48 приміщення площею 2,1 кв. м., 3-49 приміщення площею 3,0 кв. м., всього по житловому будинку 494,7 кв. м., а - відкрита веранда, ганок, огорожа.

У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 89/200 частин житлового будинку спірного будинку з відхиленням від ідеальних часток співвласників по площі у жилому будинку і по вартості будівель і споруд згідно із варіантом 1 висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31 березня 2014 року за № 7298/13/155/156/14-43 на наступні приміщення: цокольного поверху 3-1 приміщення площею 35,7 кв. м., 3-2 приміщення площею 16,1 кв. м., 3-3 приміщення площею 14,5 кв. м., 3-9 приміщення площею 1,7 кв. м., 3-10 приміщення площею 17,9 кв. м.; 3-11 приміщення площею 20,3 кв. м.; 3-12 приміщення площею 20,3 кв. м., приміщення першого поверху: 3-13 приміщення площею 11,7 кв. м., 3-14 приміщення площею 2,7 кв. м., 3-15 приміщення площею 16,7 кв. м., 3-27 приміщення площею 19,4 кв. м., приміщення другого поверху: 3-28 приміщення площею 16,3 кв. м., 3-29 приміщення площею 34,3 кв. м., 3-30 приміщення площею 2,0 кв. м., 3-31 приміщення площею 15,5 кв. м., 3-32 приміщення площею 3,7 кв. м., 3-33 приміщення площею 16,5 кв. м., 3-34 приміщення площею 2,3 кв. м., 3-35 приміщення площею 26,5 кв. м., 3-36 приміщення площею 2,2 кв. м., 3-37 приміщення площею 18,0 кв. м., 3-38 приміщення площею 18,5 кв. м., 3-39 приміщення площею 2,2 кв. м., 3-40 приміщення площею 2,2 кв. м., 3-41 приміщення площею 18,3 кв. м., приміщення мансарди: 3-42 приміщення площею 16,1 кв. м., 3-43 приміщення площею 35,8 кв. м., 3-44 приміщення площею 1,9 кв. м., 3-45 приміщення площею 24,2 кв. м., 3-50 приміщення площею 16,2 кв. м., 3-51 приміщення площею 2,2 кв. м., 3-52 приміщення площею 2,4 кв. м., 3-53 приміщення площею 23,8 кв. м., 3-54 приміщення площею 2,2 кв. м., 3-55 приміщення площею 18,3 кв. м., 3-56 приміщення площею 19,4 кв. м., 3-57 приміщення площею 2,2 кв. м., 3-58 приміщення площею 2,2 кв. м., 3-59 приміщення площею 19,6 кв. м., всього по житловому будинку 542,0 кв. м., балкон, ганок та огорожу.

Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які виділені власникам, у житловому будинку необхідно провести наступні ремонтно-будівельні роботи по лінії розподілу будинку: цокольний поверх: між приміщенням 3-3 (площею 14,5 кв.м) та 3-4 (площею 22,4 кв.м) закласти дверний проріз; перший поверх між приміщенням 3-15 (площею 16,7 кв. м) та 3-16 (площею 22,4 кв.м) закласти дверний проріз; мансарда в приміщенні 3-45 (площею 24,2 кв. м) влаштувати перегородку.

З метою компенсації ідеальних часток стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 18 923 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, з врахуванням уточнень до апеляційної скарги на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.05.2016 року, ОСОБА_2 просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.05.2016 року, ухвалити по справі нове рішення, яким відступити від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна та визнати за ним 70% від спільного майна подружжя, а за ОСОБА_3 30% від спільного майна подружжя з переліком майна, визначеного в заяві про уточнення позовних вимог від 23.02.2016 року, так як вважає, що зазначене рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права так як судом не були враховані всі обставини справи.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просил скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.05.2016 року, ухвалити по справі нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог у зв»язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2016 року ухваленого за цією апеляційною скаргою скасовано і справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.05.2016 року в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволення у повному обсязі з таких підстав.

Судом встановлено, що з 30.04.2004 року по 16.10.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у подружжя народився син ОСОБА_4

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

До спірних об'єктів права спільної сумісної власності подружжя позивач відносить 89/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2

В період перебування у шлюбі, ОСОБА_3 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., зареєстрованого у реєстрі за № 12044 від 10.10.2006 року набула право власності на 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 а співвласником 1/4 частини будинку, відповідно до договору дарування стала ОСОБА_7 - мати ОСОБА_3

Згідно із вказаним договором дарування, загальна площа спірного будинку станом на день вчинення дарування складала 326,3 кв. м, житлова - 136,8 кв. м.

Будинок має наступні характеристики: шлакоблочний, цегляний та сторони оцінюють цей дар в сумі 241 000 грн.

В 2009 році ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_7 звернулася до Броварського міськрайонного суду з позовом про визнання за ними права власності на відповідні самовільно прибудовані приміщення в спірному будинку.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2009 року за ОСОБА_7 визнано право власності на 11/100 частин житлового будинку АДРЕСА_6 загальною площею 90,3 кв. м., житловою площею 46,5 кв. м., за ОСОБА_3 визнано право власності на 89/100 частини будинку АДРЕСА_6, загальною площею 1 036,70 кв. м., житловою площею 462,20 кв. м., що складається із перелічених приміщень.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2009 року набуло законної сили та у встановленому законом порядку не оскаржувалось.

Із пояснень сторін та технічного паспорту на будинок від 29.07.2008 року суд першої інстанції встановив, що спірний будинок є житловим, не є об'єктом підприємницької діяльності, та умовно поділений на 3 квартири, при цьому, згідно із вищевказаним рішенням суду, за ОСОБА_7 визнано право власності на квартиру № 1, що має загальну площу 90,3 кв. м, житлову 46,5 кв. м. Разом з тим, об'єктом спору сторін по даній справі є квартира АДРЕСА_7 загальною площею 258,3 кв. м., житловою - 90,3 кв. м., та квартира АДРЕСА_8 загальною площею 778,4 кв. м., житловою 371,9 кв. м. Зі зведеного акту вартості будівель та споруд вбачається, що по АДРЕСА_9 розташований житловий будинок та огорожа. Житловий будинок складається із цокольного, першого, другого поверхів та мансарди.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно, 3/4 частини, в подальшому 89/100 частини будинку АДРЕСА_6 перебуває в приватній власності ОСОБА_3

Згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 05.11.2008 року, земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_10 належать ОСОБА_3 на підставі договору дарування земельної ділянки від 10.04.2008 року.

Вище викладене не заперечуються сторонами у справі та підтверджується доказами, які знаходяться у матеріалах цивільної справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що 89/100 частин житлового будинку АДРЕСА_11 належить до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та відповідно підлягає поділу в рівних частинах, тобто по 89/200 частин, так як будь-яких доказів, які б мали істотне значення для відступлення від засади рівності часток подружжя (ч.2 ст.70 СК України) судом здобуто не було, а стороною відповідача не надано.

Суд першої інстанції оцінив заперечення проти позову відповідача, які зводились до того, що 89/100 будинку належить їй так як вона відповідно договору дарування від 10.10.2006 року отримала в дар від свого батька 326,3 кв.м, що входить до спірного будинку, а площу 778,4 кв.м. самовільно зведеної прибудови збудовано за кошти її батьків. Відповідач стверджувала, що її батьки надали кошти для будівництва прибудови до будинку її сім'ї, яка складалася з її самої, позивача ОСОБА_2 та їх сина.

За таких обставин суд, прийшов до висновку, що фінансова допомога батьків відповідача по будівництву прибудови є не особистою власністю відповідача, а подружжя так як надавалася сім'ї ОСОБА_2.

Також суд врахував, що за договором дарування відповідачка набула право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_12, при цьому загальна площа будинку на момент вчинення дарування з урахуванням 1/4 частки ОСОБА_7 складала 326,3 кв. м. Належні відповідачці 3/4 частки житлового будинку в натурі виділені не були.

У той же час як зазначено в рішенні суду від 13.10.2009 року ОСОБА_3 до своєї частки здійснила добудову приміщеннь та на час винесення рішення 13.10.2009 року площа належної ОСОБА_3 частки вже складала 1036,70 кв.м, житлова - 462,20 кв.м із зазначенням конкретних приміщень, тобто фактично після набуття частини нерухомого майна на підставі договору дарування його загальна площа збільшилася майже в тричі, житлова з 136,8 кв.м до 462,20 кв.м, що є досить значним та суттєвим.

Ухвалюючи рішення суд послався на загальновідомий факт, що ремонт та будівництво будинку потребують матеріальних затрат, повязаних з придбанням будівельних матеріалів ( тощо). Позивач, в обгрунтування своїх вимог, як на доказ посилався на численні видаткові касові накладні, товарні чеки, договори на виконання певних підрядних робіт, розписки про передачу коштів за виконані будівельні роботи (т.4 а.с. 240-245, т. 5,т.6 ас. 71-204), що підтверджують обставини пов'язані із виконанням будівельних робіт в спірному житловому будинку, обсягу та вартості його поліпшення. Надані чеки, квитанції та ін. датовані періодом, коли здійснювалися будівельні роботи вищезазначеного домоволодіння. Суд визнав надані документи як належні та допустимі докази грошових затрат на підтвердження обставин будівництва 89/100 частин житлового будівництва та істотного збільшення у своїй вартості спірного будинку.

Крім того, суд врахував, що в період здійснення будівництва спірного житлового будинку ОСОБА_2 на підставі договору від 22.06.2006 року продав належну йому квартиру у м. Полтава, отримавши 75000 грн.; 05.07.2007 року відчужив належний йому житловий будинок та земельну ділянку у м. Бровари, отримавши 555500 грн. та 959500 грн.; 16.07.2008 року позивач продав нежитлові приміщення у м. Полтава, отримавши 178000 грн.; 26.02.2008 року ОСОБА_2 продав частину земельної ділянки по АДРЕСА_13, отримавши 237757 грн. Зазначені суми прибутку позивача є значними і отримані у період перебування сторін у шлюбі. Заперечуючи проти факту участі позивача у будівництві спірного будинку відповідачка вказувала, що будівництво здійснювалося нею за власні кошти також залучалися кошти батьків та родичів, однак будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у неї та її батьків та родичів можливості здійснення будівництва останньою надано не було.

Судом достовірно встановлено, що прибудова будинку загальною площею 778,4 кв.м. проведена за рахунок особистих коштів позивача отриманих їх від реалізації вищезазначеного майна та спільних коштів подружжя. Отже відповідно ст. 62 СК України 89/100 частини спірного будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

При винесенні даного рішення судом також була врахована підстава набуття відповідачкою права власності на 89/100 частин житлового будинку, а саме рішення суду від 13.10.2009 року про визнання права власності на підставі ст. 375, 376 ЦК України. В той же час суд виходив з того, що діюче сімейне законодавство України містить вичерпний перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, ст. 57 СК України. Однак майно набуте за рішенням суду з підстав ст. 375, 376 ЦК України не належить до особистої приватної власності одного із подружжя. Суд при ухваленні рішення звернув увагу на те, що під час слухання даної справи по суті ОСОБА_3 вимог щодо визнання будь-якої частини спірного будинку особистою власністю не заявляла.

Судова колегія вважає, що рішення суду не може залишитись без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі.

ОСОБА_3 в доводах апеляційної скарги посилалась на те, що вона набула право власності на спірну частину будинку на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2009 року. Відомостей про те, що ОСОБА_2 вказане рішення оскаржувалось матеріали справи не містять.

Перевіряючи ці доводи апеляційної скарги судова колегія встановила, що ОСОБА_2 оскаржив наведене вище рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, яке стало правовою підставою для визнання за ОСОБА_3 права власності на 89/100 частин будинку. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2016 року була задоволена апеляційна скарга ОСОБА_2 і рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2009 року (справа №2-3358/209) , яким було визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_7 право власності на самочинно збудоване майно було скасоване. Таким чином правова підстава для реєстрації за ОСОБА_3 права власності на 89/100 частин спірного житлового будинку відпала.

Як вбачається із Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.01.2018 року право власності ОСОБА_3 на 89/100 частин будинку АДРЕСА_14 скасоване на підставі рішення суду, серія та номер 2-3358/2009, виданого 06.12.2016 року Апеляційним судом Київської області. Відповідний реєстраційний запис внесено 19.09.2017 року приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нотари Олегом Івановичем.

Відповідно до ст. 376 ЦК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Виходячи із наведеного, оскільки за договором дарування ОСОБА_3 була власницею лише ? частин будинку загальною площею 326,3 кв.м., а спір в цій справі стосується 89/100 частин будинку загальною площею 1127 кв.м., яка є самочинним будівництвом і була добудована до належного ОСОБА_3 як співвласнику житлового будинку , то ні вона, ні інша особа не набули на нього права власності, а тому це майно не є житловим будинком і до належного його вводу в експлуатацію та належної реєстрації не підлягає поділу .

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що оскільки рішенням суду поділений між сторонами самочинно збудований будинок, це рішення суду не може залишитись без змін і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

На підставі ст. 376 ЦУК України, керуючись ст. ст. 374,376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити у повному обсязі.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: