№263/5409/15-ц
№2/263/6/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

01 серпня 2018 року м.Маріуполь

Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Томіліна О.М.,

при секретарі Єжижанському М.Є.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року представник Маріупольської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про приведення у придатний для використання стан земельної ділянки по пр..Металургів,77, в м.Маріуполі, та знесення самочинно збудованого торгівельного павільйону літ.А-1, площею 3,4 кв.м., за вказаною адресою.

Позов мотивований тим, що вказаний павільйон побудовано самочинно з порушенням державних будівельних норм, правил та норм чинного законодавства без проекту та відповідного дозволу на проведення будівельних робіт. Позивач посилається на те, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснили (здійснює) самочинно будівництво від її проведення, відповідний орган місцевого самоврядування має право звернутися з позовом про знесення такого самочинного будівництва. Крім того, земельна ділянка самовільно була зайнята відповідачем, а тому підлягає приведенню в придатний для використання стан.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки було зупинено провадження до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №263/2200/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

29.05.2018 року від представника Маріупольської міської ради Зінов`єва І.Г. надійшло клопотання про відновлення провадження у справі у звязку з тим, що рішення по справі №263/2200/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно прийнято 01.09.2017 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області та набрало чинності 25.09.2017 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05 червня 2018 року відновлено провадження у даній цивільній справі та ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просив в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні на обговорення учасників справи було поставлено питання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В судовому засіданні представник Маріупольської міської ради Зінов`єв І.Г. вважав, що дана справа підлягає розгляду в порядку ЦПК України.

Між тим, суд вважає за можливе закрити провадження у даній справі з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Так, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За умовами ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, за ОСОБА_1 10.07.2014р. зареєстровано право власності на обєкт нерухомого майна Літ. А-1 по пр.Металургів,77, в м.Маріуполі на підставі рішення Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 03.06.2014р. Ухвалою суду від 12.08.2014р. вказане заочне рішення скасовано. Рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 01.09.2018р. за ОСОБА_1 визнано право власності на рухоме майно, зокрема, торгівельний павільйон літ.А-1, площею 3,4 кв.м., за адресою: пр.Металургів,77, м.Маріуполь.

Відповідно до статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Речі поділяються на рухомі та нерухомі. До нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (статті 179,181 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, для того, щоб новостворене майно стало обєктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.

Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна) (частина третя статті 331 ЦК України).

Відповідно до статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Вимоги особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно, або заінтересованої особи, що не пов'язані з правом власності на ці будівлі, зокрема, про визнання права на матеріали, одержані при їх знесенні, підлягають розгляду судами на загальних підставах.

Отже, метою знесення обєктів самочинного будівництва за позовом субєкта владних повноважень є не перехід права власності на ці обєкти, а приведення будівництва у відповідність до імперативних вимог публічно-правових норм, направлених на захист суспільних інтересів.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що спір, який є предметом даного розгляду, не повязаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованих обєктів містобудування та приведення у придатний для використання стан земельної ділянки. Справа за позовом такого суб'єкта належить до компетенції адміністративних судів.

Відтак, провадження у даній справі підлягає закриттю з наведених вище підстав.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий суд, тобто на публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні «Сокуренко і Стригун проти України», «Занд проти Австрії» фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» суд висловив думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Тобто, порушення правил юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення у справі «Пономарьов проти України» (пункт 40) визначає, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.256 ЦПК України, суд роз'яснює сторонам, що зазначений спір повинен розглядатись за правилами КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10-13, 19, 200, 255, 256, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Провадження у цивільній справі за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки - закрити. Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі протягом 15 днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.М.Томілін