Дата документу 16.01.2018 Справа № 554/6757/16-ц
Пров.№2/554/695/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року

Октябрський районний суд м.Полтави

у складі : головуючого судді Кулешової Л.В.

при секретарях судового засідання Ткаченко А.К., Шевченку О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 27 листопада 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 9561,37 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Разом з тим, відповідач належним чином не виконує умови договору, внаслідок чого станом на 01 серпня 2016 року утворилася заборгованість : за кредитом у сумі 8312,64 грн., за процентами 2170,31 грн., за пенею та комісією 5020 грн., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 1214,29 грн., а всього на загальну суму 16717,24 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Представник позивач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримують.

Відповідач позов визнав частково. Надав суду пояснення про те, що він не згоден із розміром заборгованості та вважає, що заборгованість складає 2500 грн. У 2006 році він отримав картку з кредитним лімітом у сумі 5000 грн. та здійснював оплату кредиту. У 2014 році йому дзвонили з банку та повідомили про наявність боргу у сумі 9600 грн.. З чого складається ця сума, йому не сказали. Кредит він погашав. Крім того, сплинув строк позовної давності, так як з часу отримання кредитної картки пройшло більше 10 років. Просить врахувати, що він хворіє, витрачає грошові кошти на лікування, а тому просить зменшити суму боргу.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У судовому засіданні встановлено, що 24 березня 2006 року закрите акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариства Комерційний банк «Приватбанк», та відповідач уклали кредитний договір, згідно з яким Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, про що свідчить заява відповідача від 24 березня 2006 року (а.с.5) .

Із зазначеної заяви вбачається, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також з тарифами банку.

Згідно з Генеральною угодою від 27 листопада 2014 року, укладеною між публічним акціонерним товариство Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1, банк надав відповідачу строковий кредит у сумі 9561,39 грн. на строк 24 місяці з 27 листопада 2014 року по 30 листопада 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом ( а.с.6).

Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що дійсно була укладена така угода та він підписав її.

Відповідно до ст..526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання); у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з п.2.2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у Генеральній угоді, Умовах та правил більше ніж на 31 день, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1214,29 грн.

Згідно з розрахунком на а.с.4 заборгованість за кредитним договором станом на 01 серпня 2016 року становить : за кредитом у сумі 8312,64 грн., за процентами 2170,31 грн., за пенею та комісією 5020 грн., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 1214,29 грн., а всього заборгованість у сумі 16717,24 грн.

Як вбачається з розрахунку та позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача одночасно заборгованість за пенею та комісією у сумі 5020 грн. та штраф у сумі 1214,29 грн.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-1374 цс17 від 11 жовтня 2017 року щодо одночасного стягнення штрафів фіксованої частини і процентної складової, суд вищої інстанції дійшов висновку, що така заборгованість є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Слід також зазначити, що в розрахунку заборгованості за кредитом відсутнє розмежування пені та комісії, в зв'язку з чим не можливо визначити розмір пені, яку просить стягнути позивач , та спосіб її нарахування, а також неможливо визначити розмір комісії, яку просить стягнути позивач.

Враховуючи, що позивач не надав деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині пені та комісії, а також зважаючи на норми ст.61 Конституції України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення із позивача заборгованості за пенею та комісією слід відмовити.

Зважаючи на вказане з відповідача підлягає стягненню штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди у сумі 1214,29 грн.

Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка складається з наступного : заборгованість за кредитом у сумі 8312,64 грн., за процентами 2170,31 грн., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 1214,29 грн., а всього заборгованість у сумі 11697,24 грн.

Посилання відповідача на ту обставину, що ним сплачено кредитні кошти та він повинен сплатити 2500 грн. суд вважає безпідставним, так як відповідачем не надано доказів щодо наявності заборгованості у вказаній сумі.

Крім того, є необґрунтованим посилання відповідача і на ту обставину, що сплинув строк позовної давності, так як Генеральна угода була укладена між сторонами 27 листопада 2014 року, строк дії зазначено до 30 листопада 2016 року, позивач звернувся до суду з позовом 19 серпня 2016 року, а згідно зі ст.257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог ( 70%) у сумі 964,60 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст.526, 610,611, 1054 ЦК України, ст..ст. 12,13,77-81,141,263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( , рах.№ 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором у розмірі 11697,24 грн., з яких : заборгованість за кредитом 8312,64 грн., заборгованість за процентами 2170,31 грн., штраф 1214,29 грн., у задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( , рах.№ 3111, МФО 305299) судові витрати у розмірі 964,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя : Л.В.Кулешова

Повне судове рішення складено 25 січня 2018 року.

Суддя : Л.В.Кулешова