АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/5612/14-ц
Номер провадження: 22-ц/791/724/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Херсон

Апеляційний суд Херсонської області в складі:

Головуючого: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

Суддів: Кузнєцової О.А.

ОСОБА_1,

Секретар : Зварич С.А.

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 12 листопада 2014 року, постановлену під головуванням судді Корецького Д.Б., у справі за поданням відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні звернувся до суду з поданням про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні перебуває виконавчий лист №2-4379, виданий 18.09.2000р. Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 28.08.2000 року і до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки станом на 01 листопада 2014 року рішення суду в добровільному порядку боржником не виконується, сума боргу по аліментам становить 30149,00грн., на виклики державного виконавця боржник не з'являється, пояснень щодо невиконання судового рішення не надає, державний виконавець просив тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань за рішенням суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 12 листопада 2014 року подання задоволено. Вирішено тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_3, 24.07.1976р.н. у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту до виконання виконавчого листа №2-4379 від 18.09.2000 року, виданого Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 28.08.2000 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат ОСОБА_2, діючий від імені та в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні подання. Зокрема зазначив, що державним виконавцем не було надано жодних доказів того, що ОСОБА_3 умисно ухиляється від виконання рішення суду.

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, а тому Апеляційний суд Херсонської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.9 ст.1 Перехідних положень вказаного Кодексу).

В судове засідання суду апеляційної інстанції представник відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні не зявився, надав письмову заяву про розгляд скарги у відсутність представника відділу.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_3 та його адвоката ОСОБА_2, допитавши свідка, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_3 в добровільному порядку рішення суду не виконав та ухиляється від його виконання, що є підстави для обмеження його у праві виїзду за межі країни.

Проте з висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що з червня 2004 року в провадженні державного виконавця Ярмош О.І. відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4379, виданого Суворовським районним судом м. Херсона на виконання рішення даного суду по справі № 2-4379/00 від 18 вересня 2000 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 28.08.2000 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 377-1 ЦПК України, в редакції чинній на момент звернення державного виконавця з поданням до суду, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань. Такі обмеження права громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції на час розгляду подання, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України -до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом, і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржником не виконуються зобовязання визначені судовим рішення, то наявні підстави для тимчасового обмеження останнього у праві виїзду за кордон.

Проте, зі змісту п.5 ст.6 вищезазначеного Закону, вбачається, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов'язань, але і ухилення від їх виконання.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Тобто, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов'язань.

Із матеріалів справи вбачається, що державний виконавець, звертаючись до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі країни, не надав жодних доказів щодо ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань за рішенням суду. Матеріали справи не містять доказів про направлення державним виконавцем боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження; здійснення виклику ОСОБА_3 до ВДВС; вчинення інших виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» по виконанню судового рішення.

З огляду на наведене та з урахуванням зібраних у справі доказів, колегія суддів вважає, що, постановляючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав щодо обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України у звязку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження факту умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов'язків.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що боржник не сплачує аліменти на утримання сина, з приводу чого існує заборгованість. Проте, вона не заперечує щодо відмови у задоволенні подання державного виконавця, оскільки за взаємною домовленістю із ОСОБА_3 вони визначилися із порядком погашення боржником боргу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні про обмеження у праві виїзду за межі України слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 12 листопада 2014 року скасуватита прийняти нову постанову.

В задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 08 червня 2018 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: О.А. Кузнєцова

ОСОБА_1