Справа № 408/5014/17-ц
Провадження 2/408/29/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого-судді Кускової Т.В.

при секретареві: Сіпаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Біловодська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Станично-Луганської селищної ради, третя особа Станично-Луганська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Станично-Луганської селищної ради з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, третя особа Станично-Луганська державна нотаріальна контора.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що будинок розташований за адресою вул.. Центральна буд.75 смт. Станиця Луганська Луганської області знаходився у спільній власності і в рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_3. ОСОБА_2 помер15.11.2010 року. ОСОБА_3 померла 07.02.2017 року, за життя остання склала заповіт згідно якого все її майно заповідано ОСОБА_1

Звернувшись із заповітом до нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на житловий будинок.

У звязку з наведеним просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 та у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Леніна (Центральна), 75-А, смт. Станиця Луганська, Станично-Луганського району, Луганської області, який складається з А-1 житловий будинок; а-веранда; №1 колодязь; №2 паркан; У вбиральня; загальною площею 72,40 кв.м., житлова площа 54,20 кв.м.

Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою в якій просить розглядати справу за відсутності представника, заперечень проти задоволення позову не має.

Заінтересована особа в судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЕД №459140, виданого Валуйською сільською радою Станично-Луганського району Ворошиловградської області 27 червня 1987 року, актовий запис № 26 між позивачем ОСОБА_1 (дошлюбне ОСОБА_3) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб (а.с. 6).

Відповідно до Свідоцтва про народження серії ІІ-УР №349295, виданого Станично-Луганським рай. Бюро ЗАГС 17 вересня 1959 року, актовий запис № 135 батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 7).

З витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №8, сформованого 12 вересня 2017 року, актовий запис № 61 від 04 травня 1958 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 10).

Відповідно до заповіту від 22 січня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 все своє майно, яке на день смерті їй належало, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, заповіла ОСОБА_1 (а.с.11).

Свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД №265438, виданим 16 листопада 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 232 підтверджується, що ОСОБА_2 помер 15 листопада 2010 року (а.с.8).

Свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД №500713, виданим 09 лютого 2017 року Станично-Луганським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 37 підтверджується, що ОСОБА_3 померла 07 лютого 2017 року (а.с.9).

Довідкою депутата Станично-Луганської селищної ради посвідченою секретарем Станично-Луганської селищної ради підтверджується, що ОСОБА_1 постійно проживала зі своїми батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_2П (а.с. 21).

Постановою державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори від позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 13).

Згідно повідомлення Станично-Луганської державної нотаріальної контори від 05 квітня 2018 року №355/01-10 після смерті ОСОБА_2, який помер 15 листопада 2010 року, 15.11.2011 року Станично-Луганською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №152 за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Станично-Луганською державною нотаріальною конторою 22.01.2009 року було посвідчено заповіт від імені Від імені ОСОБА_2 за реєстровим №144 що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру №51490616 від 04 квітня 2018 року та №51490610 від 04 квітня 2018 року. (а.с.71-72).

Згідно повідомлення Станично-Луганської державної нотаріальної контори від 05 квітня 2018 року №355/01-10 після смерті ОСОБА_3, яка померла 07 лютого 2017 року, 07.08.2017 року Станично-Луганською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №248 за заявою ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Станично-Луганською державною нотаріальною конторою 22.01.2009 року було посвідчено заповіт від імені Від імені ОСОБА_3 за реєстровим №145 що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру №51490657 від 04 квітня 2018 року та №51490661 від 04 квітня 2018 року. (а.с.75-76).

У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 є спадкоємцем, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може.

Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті 22 лютого 2012 року за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Порядок отримання правовстановлюючих документів взамін втрачених або зіпсованих врегульовано ст. 37 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ № 1141 від 26 жовтня 2011 року, відповідно до якої у разі втрати, пошкодження чи зіпсування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав, за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, оформляє свідоцтво, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування.

Проте, особа, яка має право на таке звернення (власник майна) помер, в звязку з чим втратив свою правоздатність. Тому, виходячи з наведених обставин, позивач позбавлений можливості скористатися процедурою повторного отримання свідоцтва на нерухоме майно, що передбачена ст. 37 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі наказу Міністерства юстиції № 1844/5 від 14 грудня 2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна», зареєстрованого в Мінюсті 18 грудня 2012 року за № 2102/22414, органи, що видавали свідоцтва на право власності на нерухоме майно втратили повноваження щодо видачі дублікатів правовстановлюючих документів, що мають силу оригіналу.

Таким чином, позивач як спадкоємець, не може отримати повторний державний акт або дублікат правовстановлюючого документу, що має силу оригіналу, з метою надання його нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, так, як відсутній правовий механізм для його отримання, що, в свою чергу обмежує права позивача, як спадкоємця, щодо набуття права власності на спадкове майно у визначеному чинним законодавством порядку шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права.

Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259,265,268ЦПК України, ст. ст. 1261, 1270 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 та у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Леніна (Центральна), 75-А, смт. Станиця Луганська, Станично-Луганського району, Луганської області, який складається з А-1 житловий будинок; а-веранда; №1 колодязь; №2 паркан; У вбиральня; загальною площею 72,40 кв.м., житлова площа 54,20 кв.м.

Копію рішення направити сторона для відома.

Рішення набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд Луганської області протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Кускова Т.В.