Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/1542/16-ц Головуючий у 1-й інст. Новицький Є. А.
Категорія 51 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2017 року під головуванням судді Новицького Є.А.

у цивільній справі №273/1542/16ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом. Просила визнати відповідача батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обгрунтування заявлених вимог зазначала, що з відповідачем перебувала в шлюбі, який було розірвано рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 10.07.2015 року. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей, а саме: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 Після розірвання шлюбу вони неодноразово зустрічалися. З відповідачем у них були інтимні стосунки, внаслідок чого вона завагітніла та народила третю дитину ОСОБА_5. Відповідач є батьком дитини, однак відмовився подавати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Тому запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст.135 СК України. Діти знаходяться на її утриманні, хворіють, потребують постійного обстеження та лікування, харчування тощо. На даний час вона перебуває у декретній відпустці та потребує фінансової допомоги. Відповідач відмовляється від сина та відмовляється надавати кошти на його утримання, що і спонукало її звернутись до суду з цим позовом.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження дитини, серія НОМЕР_1 від 28.09.2016 року) народженого ОСОБА_4. Цим же рішенням стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає, що позивачкою не доведено ту обставину, що він являється батьком дитини Святослава- третьої дитини, яку народила позивачка, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Крім того зазначає, що піклується про спільних дітей, що є причиною зустрічей з позивачкою та не може свідчити про зачаття третьої дитини.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб був розірваний рішенням Баранівського районного суду від 10.07.2015 року (а.с.9).

Від шлюбу сторони мають двох дітей, а саме: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, про що свідчать свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с.6,7).

Після розірвання шлюбу позивач народила дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с.8).

Запис дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст.135 СК України, оскільки ОСОБА_3 батьківства по відношенню до дитини не визнає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення вимог позивачки.

При цьому судом враховано, що однією із підстав визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, є рішення суду (ч.2 ст.125, ст.128 СК).

Відповідно до роз»яснень, що викладені в п.9 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У зв»язку із цим, для підтвердження факту батьківства ОСОБА_3 по відношенню до дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ухвалою Баранівського районного суду від 25 січня 2017 року у справі призначено судово-медичну експертизу (а.с.27,28).

24.05.2017 року від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи до Баранівського районного суду надійшло повідомлення, що проведення експертизи методом ДНК-аналізу у справі №273/1542/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 є неможливим у зв'язку з неявкою останнього на відбір крові (а.с.47,48).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що у випадку коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

В даному випадку відповідач категорично відмовляється від проведення експертизи. У зв»язку з цим, суд обгрунтовано визнав доведеним факт батьківства, оскільки відповідач ухиляється від проведення судово-генетичної експертизи. А доводи останнього щодо приниження його гідності, не заслуговують на увагу, оскільки судова експертиза як один із засобів доказування спрямована на всебічне, повне й об'єктивне дослідження обставин справи, та не є предметом приниження гідності громадянина України.

Крім того, представнику відповідача запропоновано в суді апеляційної інстанції провести таку експертизу, на що остання пояснила, що відповідач проводити експертизу категорично не бажає.

За таких обставин, суд приходить до висновку про законність постановленого судом першої інстанції рішення, оскільки кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК).

Оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 25.01.2018 року.