Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/977/18 Головуючий у 1-й інстанції: Марченко Н.В.
Є.У.№ 332/2812/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк, ПАТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 11 березня 2010 року ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4 700 грн. зі сплатою 30 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач погодився на те, що заява на отримання кредиту разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 31 серпня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 103 072, 58 грн. , із яких: 4 511, 58 грн. заборгованості за кредитом, 88 976, 59 коп. заборгованості за відсотками, 4 200 грн. пені і комісії, а також штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 4 884,41 грн. (процентна складова). Указану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.03.2010 року в розмірі 4 511,58 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1600 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення яким, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в своїх письмових запереченнях просить апеляційну скаргу відхилити. Вважає, що позивачем не доведений факт укладання кредитного договору, пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення пені та штрафів, застосовано подвійну відповідальність, надані нові докази, які не надавалися суду першої інстанції, пропущено строк на апеляційне

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж на погашення кредиту позичальником був здійснений 28.12.2014 року, а тому на користь Банку підлягає стягненню вся заборгованість за тілом кредиту. Інші вимоги Банку щодо стягнення заборгованості за процентами, пенею, комісією та штрафами задоволенню не підлягають, оскільки позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якого просила відповідач, подавши суду відповідну заяву.

Проте таких висновків суд дійшов без повного і всебічного з'ясування фактичних обставин справи, прав і обов'язків сторін, з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Встановлено, що 11.03.2010 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про видачу кредитної картки із зазначення бажаного ліміту 500 грн. зі сплатою 2,5% на місяць, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг.

Згідно змісту вказаної заяви, підписаної ОСОБА_3, остання погодилась, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

Того ж дня ОСОБА_3 була видана кредитна картка НОМЕР_2, строк дії якої закінчувався в останній день листопада 2013 року. 11 січня 2013 року ОСОБА_3 була видана кредитна картка НОМЕР_3, строк дії якої закінчився 31 жовтня 2015 року.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банка проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, а саме у виписці по картрахунку відповідно до п. 4,9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта.

Цьому праву Банка кореспондується обов'язок клієнта, передбачений п.2.1.1.5.3 та 2.1.1.5.4 Умов та Правил надання банківських послуг: отримувати виписки про стан картрахунку і про здійснені операції по картрахунку та у разі незгоди із змінами Правил та/або Тарифів надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість за договором

Пунктами 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картку, його вид і строк дії визначені в Заяві і пам'ятці клієнта, підписанням яких клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття карткового рахунку, зазначена в розділі «відмітки Банку» заяви.

Підписання даного договору являється прямою і безумовною згодою держателя платіжної картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком

Погашення кредиту - поповнення карткового рахунку держателя здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картковий рахунок, а також шляхом договірного списання з інших рахунків клієнта (п.2.1.1.5.5 Умов і правил).

Строки і порядок погашення кредиту (кредитного ліміту) по платіжній картці з установленим мінімальним обов'язковим платежем наведений в пам'ятці клієнта, яка являється невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і часткою заборгованості по кредиту. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (п.2.1.1.12.3, 2.1.1.12.5 Умов і правил).

За користування кредитом Банк нараховує проценти в розмірі, установленому Тарифами із розрахунку 360 календарних днів на рік (п.2.1.1.12.6 Умов і правил).

За положенням п.2.1.1.2.11,2.1.1.2.12 Правил користування платіжною карткою строк дії картки зазначено на лицьовій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня, зазначеного місяця. По закінченню строку дії картка подовжується Банком на новий строк шляхом надання клієнту нової картки з новим строком дії, за умови, що раніше не надійшло письмова заява Держателя картки про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності на рахунку грошових коштів.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості у період з 12.03.2010 року по 31.08.2014 року банком була встановлена процентна ставка за користування кредитом, як на поточну, так і на прострочену заборгованість, у розмірі 30% річних, у період з 01.09.2014 року по 01.04.2015 року - у розмірі 34, 8%, у період з 01.04.2015 року по 31.08.2017 року - у розмірі 43,2%.

Про підвищення відсоткової ставки, зміну умов кредитування позичальник повідомлялася в порядку, передбаченому вищевказаними пунктами Умов та правил, що не заперечувалося останньою в засіданні суду першої інстанції.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону не звернув увагу на те, що до тарифів, Умов та правил надання банківських послуг були закладені умови щодо порядку внесення змін, з чим була ознайомлена та погодилася ОСОБА_3 що підтверджується її підписом у кредитному договорі та виконанням нею умов цього договору (ст. 642 ЦК України).

Відповідно до пам'ятки клієнта, з якою позичальник ознайомлений 11.03.2010р., що підтверджується його підписом на заяві про видачу кредитної картки, розмір щомісячних платежів на погашення кредиту (в тому числі і плата за користування кредитними коштами) становить 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа наступного місяця, штраф при порушенні строків платежів - 500 грн. + 5% від суми позову. Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів нараховується у розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості за кожний день прострочення + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. А у випадку простроченої заборгованості другий місяць поспіль і більше розмір пені становить 0,24% +100 грн..

Як вбачається із витягу із особового рахунку ОСОБА_3., остання активувала свою кредитну картку 12.03.2010 року і до липня 2013 року простроченої заборгованості не мала. Станом на 31.08.2017 року відповідач має заборгованість, яка становить 103 072, 58 грн. та складається: 4 511, 58 грн. - заборгованість за кредитом; 88 976,59 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 5 384, 41 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений до 31 жовтня 2015 року.

З урахуванням цих обставин та факту пред'явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову 30 вересня 2017 року, питання застосування чи незастосування строку позовної давності стосовно щомісячних платежів відповідно до статей 256 і 257, частин першої та п'ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України судом першої інстанції не вирішено.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок суду про пропуск Банком строку позовної даності за щомісячними платежами, що мав здійснити позичальник після 30 вересня 2014 року і до закінчення строку дії платіжної карти ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13, від 16 квітня 2014 року у справі №6-24 цс 14.

За таких обставин, висновок суду про пропуск Банком строку позовної давності не відповідає обставинам справи і вимогам діючого законодавства.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ст.ст.1049, 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Заперечуючи проти позову, відповідач просила, у тому числі про застосування строків позовної давності.

Зважаючи на те, що умовами кредитного договору передбачений обов'язок позичальника щомісячно погашати кредит і відсотки у розмірі 7% від залишку кредиту, з урахуванням положень ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України на користь кредитора підлягає стягненню та частина позики, що підлягала сплаті разом з нарахованими процентами, а також несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про пропуск Банком строку позовної давності за вимогами про стягнення процентів за користування кредитом, комісії і штрафів не відповідають фактичним обставинам справи, умовам кредитного договору і вимогами діючого законодавства.

Із наданого Банком розрахунку вбачається, що станом на 30 вересня 2014 року ОСОБА_3 має прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1628,73 грн., за відсотками 3 313,06 грн., за пенею і комісією 1 200 грн. Крім того, станом на 31 серпня 2017 року позичальнику нараховано штрафів на суму 5 384,41 грн.

Строк сплати вказаної простроченої заборгованості за тілом кредиту, відсотками, пенею і комісією настав до 30 вересня 2014 року, відповідач просив про застосування строків позовної давності, а тому, у відповідності з вимогами ст. 267 ч.5 ЦК України у стягненні зазначеної простроченої заборгованість на користь Банку слід відмовити у зв'язку із спливом позовної давності.

Проте, за щомісячними платежами, строк сплати яких настав після 30 вересня 2014 року, а за пенею після 30 вересня 2016 року у відповідності з умовами договору, графіком погашення кредиту і наданими Банком розрахунку останній має право на стягнення 89 646,38 грн. грн., із яких:

2 882,85 грн. - заборгованість за тілом кредиту, розмір якої з урахуванням строків позовної давності визначається як різниця загальної заборгованість за кредитом 4 511, 58 грн. і простроченої станом на 30.09.2014 року заборгованості у сумі 1 628,73 грн.;

85 663, 53грн. - несплачені проценти, нараховані з 30.09.2014 року і до 31.08.2017 року, які визначаються як різниця загальної заборгованості за процентами 88 976, 59 грн. станом на 31.08.2017 року і загальної заборгованості за процентами станом на 30.09.2014 року у розмірі 3 313,05 грн.;

1 100 грн. - пені, нарахованої з 30.09.2016 року до 31.08.2017 року, яка визначається як різниця загальної заборгованості з пені комісії 4 200 грн., нарахованої станом на 31.08.2017року і заборгованості станом на 30.09.20016 року у розмірі 3 100 грн.,

Вимоги Банку про стягнення з позичальника крім пені додаткових штрафів задоволенню не підлягають.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення .

У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачена сплата штрафів (500 грн. + 5% від ціни позову) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003 цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Враховуючи зміст вказаних пунктів кредитного договору, колегія вважає, що в даному випадку неустойка у вигляді штрафів і пені, нарахована в один і той же період, є одним і тим же видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим не підлягає стягненню пеня 500 грн. штрафів (фіксованої частини) і 4884,41 грн. процентної складової.

Доводи відповідача, викладені в запереченнях на апеляційну скаргу щодо надання Банком додаткових доказів є неспроможними. Уточнення Банком інформації про дату видачі позичальнику кредитної картки і строку дії кредитної картки не є додатковим доказом, а викладення фактичних обставин справи.

За положенням ст. 27 ч.2,3 ЦПК України (в редакції Закону на час вирішення справи у суді) особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, або до початку розгляду справи по суті; особи зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Діючим ЦПК України на учасників справи також покладено обов'язок сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи, не приховувати докази, надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які встановлюються судом.

Та обставина, що відповідач не виконала покладений на неї нормами ЦПК України обов'язок надати суду повні і достовірні пояснення з питань, що стосуються предмету спору, не повідомила суд про факт повторного отримання 11.01.2013 року кредитної картки, строк дії якої скінчився в останній день жовтня 2015 року, не є підставою для ігнорування судом апеляційної інстанції цієї фактичної обставини справи, яка судом першої інстанції безпідставно не була з'ясована, хоча вона має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Посилання в запереченнях на апеляційну скаргу про пропуск Банком строків на апеляційне оскарження судового рішення є неспроможними. Як вбачається із матеріалів справи в судовому засіданні 16.11.2017 року, яке відбувалося без участі представника Банку, було проголошено тільки резолютивну частину судового рішення. Копію повного тексту судового рішення відповідно до рекомендованого повідомлення Банк отримав 29.11.2017 року, апеляційна скарга здана на пошту 05.12.2017 року, тобто в межах десятиденного строку з дня отримання повного тексту судового рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанцій на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову і стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованості за кредитним договором на суму 89 646,38 грн. Правильність нарахування Банком відсотків відповідачем і його представником не оспорювалася і судом апеляційної інстанції відповідно до ст.367 ЦПК України не аналізувалася.

В задоволенні решти позовних вимог Банку слід відмовити .

На підставі ст.141 ч.13 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанції пропорційно задоволеному позову в загальній сумі 2 922,30 грн.

Керуючись ст. ст.367, 374 ч.1 п.2, 376,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 16 листопада 2017 року по цій справі скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована і проживає 69067, АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.03.2010 року, розмір якої станом на 31 серпня 2017 року становить 89 646,38 грн. (вісімдесят дев'ять тисяч шістсот сорок шість гривень 38 коп., із яких: 2 882,85 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 85 663, 53грн. - заборгованість за процентами, нарахованими з 30.09.2014 року і до 31.08.2017 року,1 100 грн. - пені, нарахованої з 30.09.2016 року до 31.08.2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог - про стягнення сум, що підлягали сплаті боржником до 30 вересня 2014 року, пені, нарахованої до 30 вересня 2016 року, а також штрафів в загальній сумі 5 384,41 грн. відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована і проживає 69067, АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 2 922,30 грн. компенсації судових витрат зі сплату судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: