Справа № 347/2301/16
Провадження № 22-ц/779/138/2018
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І. М. І.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду, ухвалене суддею Крилюк М.І. 24 листопада 2017 року в м.Косів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідач є її колишнім чоловіком та батьком дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За рішенням Косівського районного суду від 13.12.2013 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Однак, дитина постійно хворіє та перебуває на диспансерному обліку з діагнозом атопічний дерматит, дитяча екзема. Потребує домашнього догляду та постійного амбулаторного лікування, дотримання дієти з виключенням алергічних продуктів.

Уточнивши заявлені вимоги, позивач просила змінити розмір аліментів та стягувати 2500 грн.

Рішенням Косівського районного суду від 24 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, визначений рішенням Косівського районного суду від 13.12.2013 року та вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також 1500 грн витрат, понесених за надання юридичної допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_2 640грн. судового збору на користь держави.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесульного права.

Апелянт не погоджується з рішенням суду в частині суми, на яку збільшено розмір аліментів, а також щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу.

ОСОБА_2 вказав, що на день ухвалення оскаржуваного рішення його доходи мають мінливий характер, що підтверджується довідкою управління праці і соціального захисту населення. Крім того, на його утриманні непрацездатна матір.

Судом першої інстанції також не врахованої стан здоров'я відповідача та медичні дикументи, які підтверджують його хронічні захворювання (рецидивуюча ідіоматична кропив'янка, сенсибілізація побутовими та пилковими, харчовими алергенами). Захворювання накладає обмеження на можливість виконувати ряд робіт, в тому числі і фізичних.

З огляду на те, що розмір прожиткового мінімуму на дитину до 6 років складає 1426 грн., апелянт погоджується сплачувати аліменти у розмірі 713 грн.

Також ОСОБА_2 вважає, що суд необгрунтовано стягнув з нього 1500 грн. витрат за надання позивачці правової допомоги, оскільки вказані витрати ОСОБА_1 не довела належними доказами.

З наведених підстав ОСОБА_4 просив суд скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким встановити розмір аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 713 грн. У задоволенні решти позовних вимог позивача відмовити.

15.01.2018 року позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила, що звертаючись до суду із позовом, вона просила суд збільшити розмір аліментів до 2500 грн., з огляду на те, що батько дитини працює ріелтором в м.Львів, має у власності житло у Львові та у Києві (зареєстроване на його родичів), а тому має можливість надавати матеріальну допомогу дочці згідно з її потребами.

ОСОБА_1 вказала, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо розміру стягуваних аліментів, проте не оскаржує його. Наголосила на тому, що дитина має вади здоров'я, потребує зміни клімату через розвиток захворювання. Необхідними є також кошти для належної освіти, художнього та іншого виховання та всестороннього розвитку дитини.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу ОСОБА_1 зіслалась на наявні у матеріалах справи договір про надання правової допомоги, розрахунок витрат робочого часу, квитанцію про оплату послуг адвоката. З наведених підстав ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задовлення.

Відповідно до п.8 Розділу XIII «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦПК України (в редакції, чиннвій з 15.12.2017 року.) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В засідання апеляційного суду належно повідомлені сторони не з»явилися.

Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що сума аліментів, які стягуються з відповідача, є недостатньою для утримання дитини, яка перебуває на диспансерному обліку з діагнозом атопічний дерматит та потребує постійного догляду та дотримання спеціальної дієти. При цьому, переглядаючи розмір стягуваних аліментів та визначаючи новий розмір, суд першої інстанції взяв до уваги стан здоров'я дитини, розмір прожиткового мінімуму, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на дитину відповідного віку та особисті обставини платника .

З таким висновком погоджується і колегія суддів, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»,ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2013 року у справі № 6-143цс13.

Судом встановлено, що за рішенням Косівського районного суду від 13.12.2013 року відповідач сплачує аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 по 500 грн. щомісяця, до досягнення нею повноліття.

Мати дитини ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, посилаючись на те, що вказаних коштів не вистачає на утримання дитини, яка постійно хворіє.

В силу приписів ч. 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковим мінімум на дитину віком до 6 років становить 1492 гривні.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що він погоджується сплачути 713 грн. (50% від 1492 грн.), посилається на стан свого здоров'я і наявність на утриманні непрацездатної матері.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зібраних матеріалів дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом атопічний дерматит та потребує оздоровлення у регіоні з морським кліматом. Також дитина потребує догляду та постійного амбулаторного лікування, дотримання дієти з виключенням алергічних продуктів, проведення алерготестування для визначення предикторів алергії в умовах спеціалізованого відділення обласної дитячої клінічної лікарні, про що свідчать довідки консультативної комісії Косівської ЦРЛ (а.с.53) а також довідки Косівської ЦРЛ (а.с.6).

Наведена обставина є суттєвою в розумінні ч.1 ст.182 СК України та повинна братися до уваги при визначенні розміру аліментів. Відтак, враховуючи діагноз дитини та її особливі потреби у зв'язку з цим, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для збільшення розміру аліментів від 500 грн. до 1000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також ставить питання про необгрунтоване стягнення з нього 1500 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст.ст.79 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення скаржуваного рішення) витрати на правову допомогу є складовою частиною судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз'яснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.47,48 Постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правову допомогу ОСОБА_1 надала суду договір про надання правової допомоги від 07.06.2017 року (а.с.50), квитанцію №007922 від 14.06.2017 року на суму 1500 грн. (а.с.51), а також розрахунок затрат робочого часу адвоката ОСОБА_5 (а.с.52). Тому посилання апелянта на недоведеність позивачем витрат на правову допомогу не знайшли свого підтвердження.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, оцінюючи в сукупності встановлені фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382,383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду від 24 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.

Повний текст постанови виготовлено 24.01.2018 року.