Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2018 Справа №607/10914/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

Головуючого судді Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання Зарічної О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 предявили до суду позов до відповідача ОСОБА_4, в якому просять визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування квартирою №87, що знаходиться по вул. Монастирського, 40 в м. Тернопіль. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що є власниками квартири №87, по вул. Монастирського, 40 в м. Тернопіль. 03 листопада 1992 року з їх згоди у вказаній квартирі зареєструвався їх внук ОСОБА_4 О. Однак, понад десять років відповідач не проживає в даному помешканні, його речі та інше майно там відсутні, також ОСОБА_4 не приймає ніякої участі в сплаті комунальних послуг. При цьому, зареєстрована адреса місця проживання відповідача у вказаній квартирі порушує їх права як власників житла. З цих підстав, позивачі просять визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування квартирою №87, що знаходиться по вул. Монастирського, 40 в м. Тернопіль.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, кожен окремо , подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Як убачається із договору купівлі-продажу кварти укладеного 27 січня 1992 року між виконкомом Тернопільської міської Ради народних депутатів в особі начальника Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_5, діючого на підставі довіреності виконкому від 21 березня 1991 року за №320/50 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець), посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори 27 січня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-270, Продавець на підставі рішення виконкому №670 від 25 грудня 1991 року продав, а Покупець купив займану ним і членами його сімї чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_6, раніше вул. Комунальників №15 в м. Тернополі.

Судом установлено, що вулиця ОСОБА_7 ОСОБА_6 ( раніше вул. Комунальників ) у м. Тернополі перейменована на вулицю Монастирського, при цьому, у звязку із зміною нумерацій будинків, будинку №15 присвоєно номер 40.

ОСОБА_8 реєстраційного посвідчення виданого 21 квітня 1992 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира №87 в житловому будинку №40 по вул. А. Монастирського в м. Тернополі зареєстрована за ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу чотирьохкімнатної комунальної квартири посвідченого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 27 січня 1992 року за реєстром №2-270 та записано в реєстрову книгу за №846.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 1956 року, що стверджується актовим записом №371 відділу реєстрації актів громадянського стану Дрогобицької міської ради Львівської області України.

Як убачається із будинкової книги у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований відповідач ОСОБА_3.

ОСОБА_8 довідки №12258 виданої 30 серпня 2017 року Дочірнім підприємством Наш дім 3 у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані позивачі та відповідач ОСОБА_3 .

Довідкою №145012 виданою 27 листопада 2017 року Дочірнім підприємством Наш дім 3 приватного підприємства Наш дім стверджується, що ОСОБА_3 дійсно зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 03 листопада 1992 року по даний час.

Із наявних у матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_9, ОСОБА_10 слідує, що вони є сусідами позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, мешкають у будинку №40, часто бувають у квартирі позивачів та ніколи не бачать там їхнього внука ОСОБА_3, його речі та майно у квартирі відсутні.

ОСОБА_8 обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) та долучених до нього письмових пояснень ОСОБА_9, ОСОБА_10, від 30 серпня 2017 року комісією в складі: інженера ОСОБА_11, майстра дільниці ОСОБА_12, паспортиста ОСОБА_13, в ході комісійного обстеження квартири №87 за адресою: вул. Монастирського, 40, в м. Тернопіль виявлено, що ОСОБА_4 зареєстрований, але не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджують свідки, мешканці будинку № 40 : ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_15.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_4 ,будучи зареєстрованим , понад десять років не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3, у вказаному помешканні відсутні його речі та інше майно, він не приймає будь-якої участі у сплаті комунальних послуг з утримання квартири.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

ОСОБА_8 із ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому таких домовленостей сторони не мали .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивачів, а тому позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою №87, що знаходиться по вул. Монастирського, 40 в м. Тернополі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також ,вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача , відтак із ОСОБА_4 на користь позивачів підлягає до сплати сплачений ними судовий збір .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141 , 259, 263, 265, 268, 273, 282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) таким, що втратив право на проживання у ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнути із ОСОБА_4 (зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) в користь ОСОБА_1 (зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_2 (зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_16