Провадження № 22 ц/787/92/2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ковальчук Н.М.,

суддів - Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання - Вихотень Я.В.

з участю представника позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником - ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року (суддя Першко О.О., повний текст рішення виготовлено 17 листопада 2017 року) у справі № 569/12154/17-ц за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» про стягнення компенсації втрат частини грошових доходів у зв'язку з невиплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів», в якому, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 28 вересня 2017 року, просила стягнути з відповідача на її користь: компенсацію втрати частини доходів в розмірі 55 411,58 грн. у зв'язку з порушенням строків виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 80 423,20 грн. за період з 01 лютого 2015 року по 31 серпня 2017 року; компенсацію втрати частини доходів в розмірі 2 629,22 грн. у зв'язку з порушенням строків виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 11 070,40 грн. за період з 01 липня 2015 року по 31 серпня 2017 року. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Рівненського міського суду від 21 січня 2015 року на її користь стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 80 423,20 грн, а рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 червня 2015 року - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 17 172,23 грн., які досі не виконані, у зв'язку з чим має місце знецінення доходу, встановленого рішеннями суду у вигляді середньої заробітної плати, а тому вона має право на стягнення компенсації втрат частини грошових доходів у зв'язку з невиплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі доводить, що структура заробітної плати визначена Законом України «Про оплату праці», де зазначено, що компенсація втрати частини заробітної плати (доходів) у зв'язку з із затриманням термінів її виплати є складовою структури заробітної плати як додаткова заробітна плата. Додає, що і ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначає, що під заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Покликається на рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013р. № 9-рп/2013, яким встановлено, що спір щодо стягнення невиплачених власником підприємства. Установи, організації або уповноваженим ним органом сум компенсації втрати частини заробітної плати є у зв'язку з порушенням строків її виплати, є трудовим спором, пов'язаним із недотриманням законодавства про оплату праці. Зазначає, що згідно вищевказаного рішення, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення суми компенсації втрати частини заробітної плати заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складової належної працівникові заробітної плати без обмеження її будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Вказує на помилковість висновку місцевого суду щодо разового характеру середнього заробітку за час затримки розрахунку, З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» вказує на її безпідставність та необґрунтованість та звертає увагу суду на те, що чинним законодавством не передбачене стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з невиплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача не з'явився в судове засідання; про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Належних доказів поважності причин неявки в судове засідання суду не надано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області прийшла до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому колегія виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2015 року по справі № 569/19699/14-ц з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» на користь ОСОБА_2 стягнуто 85 491,21 грн., з яких: 1 864 грн. - компенсація втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 20 000 грн. за період з вересня 2010 року по січень 2013 року; 3 204 грн. - компенсація втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 20 278,57 грн. за період з вересня 2010 року по грудень 2014 року та 80 423,20 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2013 року по 21 січня 2015 року (а.с.4-5).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 червня 2015 року по справі №569/7636/15-ц з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» на користь ОСОБА_2 стягнуто 17 172,23 грн. з яких: 6 101,83 грн. - компенсація втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 20 278 грн. за період з червня 2014 року по березень 2015 року та 11 070,40 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 січня 2015 року по 29 квітня 2015 року (а.с.6).

На виконання вказаних рішень Рівненським міським судом Рівненської області було видано виконавчі листи № 569/19666/14-ц від 02 червня 2015 року та №569/7636/15-ц від 22 жовтня 2015 року (а.с.7,8), які знаходяться на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (а.с.9,11).

На даний час зазначені рішення Рівненського міського суду Рівненської області відповідачем не виконані.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги тим, що тривале невиконання відповідачем судових рішень про стягнення на її користь грошових коштів тягне за собою знецінення доходу, встановленого рішеннями суду у вигляді середньої заробітної плати, а тому вона має право на стягнення компенсації втрат частини грошових доходів через невиплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, має разовий характер та не є заробітною платою визначеною як періодичний платіж. Суд також врахував, що законодавством про працю строки його виплати не визначені, а тому відсутні правові підстави для нарахування на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні сум компенсації втрати позивачем частини доходів у зв'язку з порушенням строків його виплати, у зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними.

На підтвердження таких висновків у рішенні суду першої інстанції містяться необхідні доводи й обґрунтування, з якими погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, стягнутий судом з відповідача на користь позивачки, по суті є складовою заробітної плати, не заслуговують на увагу суду як такі, що суперечать нормам закону. Так, частиною 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», яка дублюється і ч. 1 ст. 94 КЗпП України, встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Структуру заробітної плати, згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці», складає основна, додаткова та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати здійснюється на підставі Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, пунктом 3 котрого визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання,допомога дитині,яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Що стосується покликань апелянта на рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013, то вони апеляційним судом відхиляються, оскільки в цьому рішенні йдеться про компенсацію втрати частини заробітної плати, а не про компенсацію втрати частини середнього заробітку.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку і не є заробітною платою, визначеною як періодичний платіж, строки виплати якого чинним законодавством не встановлені, а тому компенсація, передбачена ст. 34 Закону України «Про оплату праці», на середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні не нараховується.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 19 січня 2018 року.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.