Номер провадження 2/754/368/18
Справа №754/1081/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16 січня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

при секретарі Шевчук М.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, посилаючись на те, що вона є інвалідом з дитинства та у зв'язку з інвалідністю отримує пенсію в розмірі 1150 грн. Мати позивача працює касиром магазину «Фора» та отримує заробітну плату в розмірі 7-8 тисяч гривень, а батько працює менеджером ТОВ «Альфа-Профіль Україна» та отримує приблизно 7-8 тисяч гривень. Для підтримання нормальної життєдіяльності (придбання ліків, продуктів харчування, одягу) позивачу бракує коштів і остання потребує матеріальної допомоги. Відповідач має можливість надавати, на думку позивачки ОСОБА_1, матеріальну дорогу, але з початку 2016 року ніяких грошових коштів взагалі не надає. Позивачу відомо, що аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, крім позивача та її малолітнього брата - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та непрацездатних батьків - немає. Таким чином, дитині-інваліду, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини і такий належний рівень не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, на думку позивача. Оскільки відповідач інших утриманців немає, він працездатний, його стан здоров'я дозволяє працювати, а тому позивач ОСОБА_1 вважає, останній може сплачувати такий розмір аліментів. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/5 з усіх видів заробітку (доходу) для підтримання нормальної життєдіяльності. Стягнення розпочати з дня звернення до суду до зняття з позивача інвалідності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила суд задовольнити її позовні вимоги зо викладеними в позові обставинами.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що з 08.06.2017р. мати позивачки виїхала з квартири проживання, залишивши на утриманні відповідача двох дітей - позивачку та її малолітнього брата - ОСОБА_2. Відповідач зазначив, що з 20.03.2017р. не працює на посаді менеджера, а коли працював, то отримував заробітну плату в розмірі 4000 грн. Оскільки позивачу виповнилось ІНФОРМАЦІЯ_4 19 років, то відповідач вважає, що вона не підпадає під дію Конвенції про права дитини.

Вислухавши пояснення сторін, та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.7)

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Вищевказана стаття передбачає сукупність трьох вимог, згідно яких встановлено обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей. Такими вимогами є наявність непрацездатності повнолітніх дітей, потреба матеріальної допомоги та можливість надання такої матеріальної допомоги.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» (із змінами та доповненнями) непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Відповідно до довідки акта огляду МСЕК від 31.10.2016р., ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлена друга група інвалідності з дитинства та надано висновок про умови та характер праці - робота на дому (а.с.9).

В судовому засіданні відповідач не заперечував факт встановлення позивачу другої групи інвалідності з дитинства.

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є непрацездатною особою.

Щодо потреби позивачки ОСОБА_1 в матеріальній допомозі.

Відповідно до копії посвідчень ОСОБА_1, останній призначена державна соціальна допомога в розмірі 1130,00 грн. в період з 01.11.2016р. по 01.11.2017 року та в розмірі 1161,00 грн. в період з 01.11.2017р. по 01.11.2018р. (а.с.10, 51-53)

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлений у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлений у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня 2018 року - 1373 гривні.

Отже, призначена ОСОБА_1 державна соціальна допомога практично дорівнює прожитковому мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, який встановлений державою.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна особа, у відповідності до норм ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні позивач не надала суду жодних доказів, що підтверджують наявність у останньої потреби в матеріальній допомозі. Також позивач в судовому засіданні не зазначила підстав, згідно яких остання не працює в умовах, визначених МСЕК, а саме - робота на дому для задоволення власних потреб.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено в судовому засіданні потреби матеріальної допомоги.

Щодо наявності у відповідача ОСОБА_2 можливості надання матеріальної допомоги позивачці ОСОБА_1, слід зазначити наступне.

Суд не приймає до уваги пояснення позивачки, яка зазначала, що відповідач працює менеджером ТОВ «Альфа-Профіль Україна» та отримує приблизно 7-8 тисяч гривень, оскільки дані пояснення заперечуються відповідачем, який зазначає, що у вищевказаному товаристві останній працював до 20.03.2017р.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 не заявлялись будь-які клопотання щодо витребування доказів по справі, які можуть підтвердити наявність у відповідача ОСОБА_2 можливості надання матеріальної допомоги.

В судовому засіданні відповідач зазначив, що останній за проханням дочки періодично надає матеріальну допомогу, купуючи одяг та взуття. Даний факт позивачем в судовому засіданні не заперечувався.

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2017 року, з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.01.2017р. і до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи наявність рішення суду про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.01.2017р. та ненадання позивачем будь-яких доказів, що підтверджують можливість надання відповідачем матеріальної допомоги, а також заперечень відповідача щодо наявності такої можливості постійно, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність у ОСОБА_2 можливості надання матеріальної допомоги позивачу.

Оскільки статтею 198 СК України передбачено сукупність трьох вимог, згідно яких встановлено обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не доведено наявність всі трьох підстав в сукупності для отримання права на утримання матеріальної допомоги з відповідача.

Керуючись ст. 198 СК України, ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік», ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», ст.1 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 25 січня 2018 року.

Суддя