Справа № 202/7837/17
Провадження №2/202/643/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 липня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві посилалася на те, що 12 грудня 2015 року помер її дід - ОСОБА_2. Після смерті діда відкрилася спадщина на квартиру №65, яка розташована за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 121. Зазначила, що спадкоємцем за законом міг би бути її батько ОСОБА_5, але він помер 23 листопада 2007 року, а відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, вона має право отримати ту частку спадщини, на яку мав право її батько. Зазначила, що іншим спадкоємцем є онук спадкодавця відповідач ОСОБА_2.

08 серпня 2016 року на підставі заяви спадкоємця ОСОБА_2 Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №493/2016 після померлого 12 грудня 2015 року ОСОБА_2.

У звязку з тим, що ОСОБА_2 не повідомив її про смерть діда, вона була змушена звернутися до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_2, який помер 12.12.2015 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2017 року їй був визначений додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, який помер 12 грудня 2015 року, терміном на 2 місяці після набрання рішення законної сили. Рішення набрало законної сили 05.07.2017 року.

19 вересня 2017 року вона звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою щодо видачі свідоцтві про право на спадщину за законом, але їй було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, у звязку з тим, що у неї відсутні документи на спадкове майно.

Правовстановлюючий документ та технічний паспорт на спірну квартиру знаходиться у іншого спадкоємця ОСОБА_2. Вона неодноразово зверталася до нього

з проханням надати їй документи або разом прийти до нотаріуса для оформлення своїх спадкових справ, однак він відмовляється це робити і документи не надає.

Просила суд: визнати за нею, ОСОБА_4, право власності на ? частину трикімнатної квартири №65, загальною площею - 59,8 кв.м., житловою площею -43,1 кв.м. у житловому будинку №121 по проспекту Слобожанському (до перейменування проспект Газети Правда) у місті Дніпро (до перейменування - Дніпропетровськ), в порядку спадкування за законом після померлого 12 грудня 2015 року ОСОБА_2.

24.01.2018 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом, яка ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2018 року була прийнята та обєднана в одне провадження з первісним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 грудня 2015 року помер його дід ОСОБА_2. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру №65 у житловому будинку №121 по проспекту Слобожанському у місті Дніпро, загальною площею 59,8 кв.м. За життя дід заповіту не складав. Окрім нього спадкоємцем першої черги за законом в порядку спадкування за правом представництва є онука померлого, відповідач по справі, ОСОБА_4 Його дід помер у віці 75 років, був непрацездатною особою похилого віку, хворів перебував під наглядом лікарів, за станом здоровя потребував сторонньої допомоги. Протягом двох останніх років дід ОСОБА_2 не міг самостійно пересуватися, був прикутий до ліжка внаслідок чого з квартири не виходив.

Вказав, що факт того, що дід перебував у безпорадному стані, можуть підтвердити свідки, його колишні сусіди, друзі, родичі, які добре знали ОСОБА_2. Відповідачка в зазначений період жодного разу не відвідувала діда, не надавала йому матеріальної допомоги, моральної підтримки, не займалася похоронами діда, хоча мешкала весь цей час недалеко від помешкання діда. Мала можливість навістити та допомогти хворому, прикутому до ліжка діду. ОСОБА_4 мала можливість надати матеріальну та моральну допомогу, проте ухилялася від обовязку її надання. Просив суд: усунути від права на спадкування ОСОБА_4 на спадкове майно ? частину квартири №65 у житловому будинку №121 по проспекту Слобожанському в місті Дніпрі, загальною площею 59,8 кв.м., в порядку спадкування після смерті діда ОСОБА_2, померлого 12.12.2015 року.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2018 року задоволено заяву представника позивача про витребування доказів та витребувано із Шостої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №493/2016, заведеної після смерті ОСОБА_2, який помер 12.12.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив суд позов задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви, оскільки вона жодним чином не обґрунтована та не доведена.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом не визнали та просили суд в позові відмовити та задовольнити зустрічну позовну заяву.

Представник третьої особи Шостої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Відповідно до заяви просив суд розглядати справу без участі їх представника.

Свідок ОСОБА_6, мати позивачки, суду розповіла про те, що донька попросила її звернутися до ОСОБА_2, щоб він надав документи на квартиру, однак він відмовив в наданні документів. Потім було направлено письмову вимогу, яку він отримав, однак документів не надав. Її донька народила дитину в 2013 році, коли вона приходила з правнуком до діда той брав його на руки. Дідусь казав, що в нього гарні квартирантки та бабусі сусідки, які йому допомагають та те, що йому нічого не потрібно. З дідусем доньці було важко спілкуватися, дідусь її не розумів. Про смерть дідуся їй стало відомо 24 серпня 2016 року, коли вона прийшла до дідуся їй ніхто не відкрив, а сусідка з 66 квартири їй сказала про те, що дідусь паралізований і тому відкрити двері їй не може. Сусідка навіть не знала, що він помер. Коли вона запитала в сусідки поверхом нижче, про дідуся та їй сказала, що він помер і його похоронили. Ніхто їм не телефонував і не повідомляв про смерть дідуся. Донька дізналася про смерть дідуся 24 серпня 2016 року від неї. Відповідача ОСОБА_7 вона ніколи не бачила в колишнього тестя.

Свідок ОСОБА_8, дружина відповідача, розповіла про те, що шлюб зареєстровано 17.10.2015 року, до шлюбу вона з відповідачем проживали два роки в цивільному шлюбі. В квартирі проживали з кінця 2012 року. Дідусь її чоловіка погано ходив, він ходив по квартирі тримаючись за стіни. Дідусь чоловіка не виходив на вулицю, більше року лежав. Ніколи не бачила родичів чоловіка, не бачила онуку ОСОБА_4 і вперше побачила її в суді. В квартирі дідуся вони робили ремонт, міняли вікна, сантехніку. Дідусь чоловіка ніколи не просив її звернутися до внучки щоб вона йому допомагала.

Свідок ОСОБА_9, мати відповідача, розповіла про те, що вона ніколи не бачила ОСОБА_4, її матір вона бачила лише один раз. З 2004 року її син мешкав з батьком і дідом. Дід став хворіти з 2007 року. З 2008 року він ходив лише по квартирі та виходив до сусідів. Останні два роки він був прикутий до ліжка та не міг самостійно ходити. Її син зробив ремонт в квартирі.

Свідок ОСОБА_10, бабуся відповідача, вказала, що онук став мешкати з дідом і батьком з 13 років. Дід захворів після смерті сина і з 2007 року став погано ходити по квартирі. Вона двічі на місяць приходила до нього в гості. Дідусь років два лежав, йому допомагали спочатку квартирантка, а потім ОСОБА_2 та його дружина. ОСОБА_11 ніколи не бачила, дід онука ніколи не говорив йому про онуку і на похоронах її не було.

Свідок ОСОБА_12, рідна сестра відповідача, розповіла про те, що брат став жити з дідом з 2009 року. Дід став хворіти після смерті сина з 2007 року, його доглядав ОСОБА_2, також допомагали йому матір та бабуся. Двоюрідну сестру ОСОБА_11 вона ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_13 сусідка, проживає в сусідньому підїзді, розповіла про те, що з покійним ОСОБА_14 вона познайомилась в 2008 році. Він проживав разом із сином та онуком, а після смерті сина став проживати з онуком. В гості приходила один два рази на місяць. Зі слів онука вона знає, що дідусь хворів з 2015 року. Ганну ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_15, сусідка з сусіднього підїзду, розповіла про те, що приходила в гості, коли бу живий батько ОСОБА_7, який проживав з її матірю. Останній рік дідусь не ходив. Доглядала за дідусем ОСОБА_8. ОСОБА_4 ніколи не бачила, розмов з дідусем в неї не було.

Свідок ОСОБА_16, двоюрідна тітка відповідача, розповіла про те, що ОСОБА_4 не приходила до дідуся. Бачила її коли тій було один рік. Дідусь дуже хворів, бачила як він ходив в квартирі тримаючись за стіни.

Свідок ОСОБА_17, теща відповідача, розповіла про те, що з 2012 року знає діда ОСОБА_14. Один рік чи півтора він не ходив, не міг готувати собі їжу, за ним доглядали спочатку квартирантка, а потім онук ОСОБА_14. Жодних розмов про онуку ОСОБА_4 з дідом не було. Про існування ОСОБА_4 їй стало відомо, коли розпочалися суди. Останній раз бачила ОСОБА_14 за тиждень до смерті, він був неходячий, старий чоловік.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги за основним позовом підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 грудня 2015 року помер ОСОБА_2, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть ОСОБА_18 І-КИ №701506, виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області 07 вересня 2016 року (а.с.53). Після його смерті залишилася спадщина у вигляді квартири.

Відповідно до довідки КП «ДМБТІ» від 12.09.2017 року за №12270, згідно з інвентаризаційною справою станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому зареєстровано за ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право власності від 10.11.2008 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно до розпорядження №3/63008, зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 26866239 ( а.с.23).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 98758836 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2, реєстраційний номер 26866239 ( а.с.24).

Відповідно до Розпорядження Дніпропетровського міського голови від 26.11.2015 року №897-р проспект ім. Газети Правда перейменовано на проспект Слобожанський.

Позивачка ОСОБА_4 (а.с. 10) до шлюбу ОСОБА_2 (а.с.11) є сестрою відповідача ОСОБА_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, де батьком зазначено ОСОБА_5.

Відповідно до спадкової справи №493/2016, заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, 08 серпня 2016 року після смерті ОСОБА_2, померлого 12 грудня 2015 року з заявами про прийняття спадщини звернулися його онуки: 08 серпня 2016 року ОСОБА_2, який проживав та зареєстрований разом з померлим та 27 вересня 2016 року ОСОБА_4 (до одруження ОСОБА_2) ОСОБА_19.

В своїй заяві ОСОБА_2 сповіщає державного нотаріуса, що інші спадкоємці відсутні.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_20 від 27 вересня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальних дій - у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_3, що залишилася після смерті діда ОСОБА_2, померлого 12.12.2015 року, у звязку з тим, що у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини. ОСОБА_4 разом з спадкоємцем на момент його смерті не проживала, заяву у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини за місцем її відкриття не подала, тобто у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року по цивільній справі №202/6160/16-ц, провадження №2/202/298/2017 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені та визначено їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, який помер 12 грудня 2015 року, терміном на 2 місяці після набрання рішення суду законної сили. Рішення набрало чинності 05 липня 2017 року.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_20 від 19 вересня 2017 року відмовлено ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальних дій - у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_3, що залишилася після смерті діда ОСОБА_2, померлого 12.12.2015 року, у звязку з тим, що у спадкоємця відсутні документи на спадкове майно.

Щодо заявленого зустрічного позову ОСОБА_2 про усунення від спадкування за законом ОСОБА_4 після смерті діда ОСОБА_2.

Статтею 1224 ЦК передбачені випадки усунення від права на спадкування осіб, які відповідно до закону або заповіту мають право на спадкування після смерті спадкодавця.

За правилами ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Положеннями ч. 5, 6 ст.1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Згідно з роз'ясненнями в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується показаннями допитаних свідків: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_21, ОСОБА_17, що ОСОБА_2 постійно проживав зі своїм дідом ОСОБА_2, який помер у віці 75 років, хворів та потребував сторонньої допомоги та доглядав за ним, а також той факт, що ОСОБА_4, будучи онукою ОСОБА_2 тісних стосунків з ним не підтримувала та допомоги не надавала.

Однак в підтвердження хвороби діда ОСОБА_2 не надано суду жодного медичного документу, виписок з історії хвороби чи амбулаторної карти, результатів обстежень, рекомендацій лікарів, чеків про сплату за медичні послуги та ліки, а також не встановлено на яке захворювання хворів дід, а свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_17 зазначили, що ОСОБА_2 помер « від старості».

Також жоден із свідків не стверджував, що ОСОБА_4, знаючи і усвідомлюючи безпорадність стану діда ОСОБА_2 ухилялася від надання йому необхідної допомоги, як і те що ОСОБА_2 просив від неї такої допомоги.

Суд враховує докази по справі, а саме: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом дитинства 3 групи ( ураження органів слуху), є слабочуючою людиною, що підтверджується довідкою до ОСОБА_15 огляду МСЕК серії 10 ААБ №024290, виданої безстроково 06.12.2012 року Амур-Нижньодніпровською МСЕК управління охорони здоровя Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Згідно з посвідченням серії АББ №251344, виданого 11.01.2013 року УПСЗН Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_4 призначена державна соціальна допомога як інваліду дитинства 3 групи з 01.01.2013 року безстроково в розмірі 894,00 грн., яка є її єдиним джерелом до існування. Також в судовому засіданні встановлено, що 01 квітня 2013 року у ОСОБА_4 народився син ОСОБА_22, який потребував догляду та матеріальних затрат.

Виходячи із вищевикладеного суд не вбачає підстав зробити висновок, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги своєму діду.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до приписів ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 81,82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Оскільки позивачем за зустрічним позовом не було доведено належними та допустимими доказами, що відповідач умисно уникав від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та взагалі потреба спадкодавця в допомозі саме відповідачем.

Таким чином, оскільки доводи позивача за зустрічним позовом про наявність підстав для усунення відповідача від права на спадкування у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, позов не підлягає задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Положеннями ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_2, який помер 12 грудня 2015 року спадкоємцями першої черги за законом в порядку спадкування за правом представлення є онуки померлого: ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено показами свідка ОСОБА_6, що подати відповідний правовстановлюючий документ на квартиру ОСОБА_4 до нотаріальної контори не взмозі, оскільки у неї він відсутній, а ОСОБА_2 відмовляється його надати, що також не заперечувалося відповідачем ОСОБА_2

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Враховуючи наведені вище обставини, а також приймаючи до уваги те, що позивач ОСОБА_4 у встановленому законом порядку звернулася із заявою про прийняття спадщини, відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та не надає оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, внаслідок чого позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права та набути право власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, тому суд доходить висновку про те, що позовні вимоги позивача за основним позовом про визнання права власності знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року у звязку з незадовільним матеріальним становищем ОСОБА_4 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Як вбачається із Звіту про оцінку майна від 13 листопада 2017 року, ринкова вартість ? частини спірної квартири становить 286365 грн.00 коп., та відповідно повинен був бути сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 2863,65 грн.

Відповідно до ст.141 ЦК України із відповідача ОСОБА_2підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 2863,65 грн.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, ст. ст. 15, 16, 328,392, 1216, 1218,1224, 1266, 1297, 1298, ЦК України, ст.ст. 4, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 (49087, АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (49074, АДРЕСА_5, РНОКПП НОМЕР_2), третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора (49081, м. Дніпро, просп. Слобожанський,буд.8), про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 (49087, АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на ? частину трикімнатної квартири №65, загальною площею -59,8 кв.м., житловою площею -43,1 кв.м., у житловому будинку №121 по проспекту Слобожанському у м. Дніпрі (до перейменування місто Дніпропетровськ) в порядку спадкування за законом після померлого 12 грудня 2015 року ОСОБА_2.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 (49074, АДРЕСА_5, РНОКПП НОМЕР_2) до ОСОБА_4 (49087, АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_1) про усунення від права на спадкування за законом відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (49074, АДРЕСА_5, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2863,65 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.08.2018 року.

Суддя Л.П. Слюсар