АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5745/17 Номер провадження 22-ц/786/302/18Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

Розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві 20000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1600 грн.

Решту судових витрат віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині стягнутої моральної шкоди, зменшивши останню до 5000 грн. Вважає недоведеним позивачем визначений розмір моральної шкоди в сумі 20000 грн.

Рішення суду в іншій частині сторонами не оскаржується, тому у колегії суддів відсутні підстави для його перегляду щодо позовних вимог, які залишились без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 23.06.2017 року позивач ОСОБА_3, виконуючи трудові обов'язки по миттю та перенесенню посуду, які вона виконувала у відповідача за адресою: Полтавська обл., Полтавський район, с. Соснівка, Релакс-парк «Верхоли», послизнулася на вологій підлозі та впала, отримавши травму.

Внаслідок отриманої травми, ОСОБА_3 тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні, несла витрати на придбання необхідних ліків, відчувала нестерпний біль, була обмежена в рухах та в способах пересування, у зв'язку з чим просила стягнути з ФОП ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та 14288 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд встановив, що понесені позивачем витрати на лікування були їй відшкодовані Фондом загальнообов'язкового державного соціального страхування згідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у зв'язку з чим відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Разом з цим, суд встановив факт спричинення позивачу внаслідок отриманої на виробництві травми значної моральної шкоди, врахував тривалість лікування, перенесений фізичний біль та страждання, вимушені зміни в способі життя позивача та у відповідності до роз'яснень Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» стягнув моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Так, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами факт падіння та отримання травми позивачем о 10 год. 30 хв. 23.06.2017 року під час виконання трудових обов'язків в технічному приміщенні ресторану ФОП ОСОБА_2

З виписки із медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні 1-ої міської клінічної лікарні м. Полтави з 23.06.2017 року по 05.07.2017 року з діагнозом закритий перелом правого надколінника зі зміщенням. Артеріальна гіпертензія.

Згідно з актом розслідування нещасного випадку, що стався 23.06.2017 р. з найманим працівником ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3, причинами настання нещасного випадку стало не створення ОСОБА_2 відповідних умов праці, чим було порушено вимоги ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Одночасно рекомендовано ФОП ОСОБА_2 забезпечувати своєчасну підтримку необхідного санітарного стану виробничих дільниць та технологічних приміщень.

Згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя

Відповідно до ч.8 ст.36 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

За змістом п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

З довідки поліклініки №1 для дорослого населення м. Полтави від 11.12.2017 року вбачається, що після стаціонарного лікування в період з 23.06.по 05.07.2017 року ОСОБА_3 перебувала на амбулаторному лікуванні з 06.07.2017 року по теперішній час (11.12.2017 року).

Внаслідок ушкодження здоров'я, ОСОБА_3 було встановлено діагноз закритий перелом правого надколінника зі зміщенням, що позбавило останню можливості вільно пересуватися, потребувало додаткової допомоги сторонніх осіб та постійного тривалого нагляду лікарів.

Між тим, не дивлячись на тривале лікування - впродовж більше ніж 5 місяців, стан здоров'я позивача не відновився, вона втратила попередню працездатність, а відтак можливість отримувати дохід та вести свій звичайний спосіб життя.

Крім того, згідно консиліуму лікарів від 06.12.2017 року рекомендована ОСОБА_3 редресація правого колінного суглобу з послідуючим функціональним лікуванням. В разі відсутності позитивної динаміки рекомендовано оперативне лікування.

Враховуючи, що Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, стягнення грошового еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду в частині визначення розміру моральної шкоди, який відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять посилань на обставини, з якими процесуальне законодавство пов'язує підстави зміни чи скасування судового рішення.

Зокрема, доводи апелянта про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є зависоким не ґрунтується на доказах по справі та відхиляється колегією суддів.

Щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що останній визначено з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, тривалістю існування крайньо негативних для позивача життєвих обставин, внаслідок яких вона позбавлена можливості працювати, вільно пересуватись, а також повноцінно вести своє домашнє господарство.

Вказані обставини мають суттєве значення та обґрунтовано прийняті до уваги судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни судового рішення в частині розміру відшкодування за отриману позивачем моральну шкоду.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.01.2018 року.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О.І. Обідіна