АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/424/18 Справа № 209/2472/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шендрик К. Л. Доповідач - Пищида М.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Красвітної Т.П., Ткаченко І.Ю.,

за участі секретаря: - Григор»євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року по справі за поданням головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області Добриднік С.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_5,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року подання державного виконавця задоволено. Тимчасово обмежено права ОСОБА_5 у виїзді за межі України.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представник ОСОБА_5, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу про тимчасове обмеження права виїзду за межі України, посилаючись на те, що ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не ґрунтуються на нормах законодавства України та не відповідають дійсності.

Судом першої інстанції належним чином не встановлено факту ухилення особи від виконання зобов'язань, не звернув уваги на те, що ВДВС не було надано доказів про отримання викликів повідомлень направлених ОСОБА_5, як боржнику.

Зазначає, що подання державного виконавця задоволено безпідставно, без належного та повного з'ясування всіх істотних обставин.

Заперечень на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надавалось.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржником не виконано зобов'язань покладених на нього судовим рішенням.

З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

В п. 5 ч. 1 ст. 6 «Про порядок виїзду з України та в'їзд в України громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання цих зобов'язань.

Відповідно до ст. 11 ч. 3 п. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

В розумінні п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ухиленням, є навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов'язків за рішенням суду, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання та є підставою про застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Також ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження ВП 47478619 від 07 травня 2015 року з примусового виконання виконавчого листа № 336/934/14-ц від 08 липня 2014 року, виданого Шевченківським районним судом міста Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу в сумі 1908552,85 гривень.

07 травня 2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення суду, про що винесено відповідну постанову, копію якої направлено сторонам.

У встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення суду, боржник рішення не виконав, борг не сплатив.

Державним виконавцем була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору на користь держави.

Про рішення суду боржнику відомо, проте небажання виконувати покладений судом обов'язок щодо виплати коштів стягувачеві, виконувати законні вимоги державного виконавця та рішення суду в цілому, з боку боржника є очевидним.

Відповідно ч.1. ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження крім постанов про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Матеріали справи не містять даних про направлення рекомендованим листом з повідомленням та вручення боржнику ОСОБА_7 постанови про відкриття провадження.

Приймаючи до уваги узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду від 01.02.2013 року ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Наявність у боржника невиконаних зобов'язань за рішенням суду сама по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку того, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, висновки суду не спростовуються матеріалами справи, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обмеження права виїзду особи за межі України, якщо ухилення від виконання зобов'язання не знайшло підтверджень.

Отже, судова колегія вважає, що підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження права ОСОБА_8 у виїзді за межі України не має.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області Добриднік С.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_5 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: