Номер провадження: 22-ц/785/8024/18
Номер справи місцевого суду: 503/1595/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.

За участю секретаря Ющак А.Ю.

Осіб,що беруть участь у справі:

Представник позивача- Харченко А.В.

Представник відповідача- Бондарюк Р.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства "Кодимська центральна районна лікарня" Кодимської районної ради Одеської області

-про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування наказу про скорочення,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до КП "Кодимська центральна районна лікарня" Кодимської районної ради Одеської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування наказу про скорочення. Вимоги обґрунтовував тим, що з жовтня 2011 року призначений на посаду лікаря-стоматолога в КУ "Кодимська ЦРЛ", правонаступником якої є КП "Кодимська ЦРЛ" Кодимської районної ради Одеської області. На виконання розпорядження голови Кодимської РДА №144/А-20 від 04.04.2017 року наказом №60 §8 від 21.04.2017 року "Про приведення у відповідність штатного розпису до бюджетних асигнувань по КУ "Кодимська ЦРЛ" затверджено перелік штатних одиниць, які будуть підлягати скороченню по КУ "Кодимська ЦРЛ". До переліку ввійшла посада лікаря-стоматолога і наказом головного лікаря КУ "Кодимська ЦРЛ" №20 §3 від 25.07.2017 року позивача було звільнено з посади лікаря-стоматолога за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

05.12.2017 року КУ «Кодимська ЦРЛ» до суду надала свої заперечення проти позову ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування наказу про скорочення в яких просили у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що ОСОБА_3 був звільнений по п. 1 ст.40 КЗпП України, так як відмовився від переведення на роботу на умовах неповного робочого часу (0,5 ст. стоматолога); 26.07.2017 року подав заяву про прийняття на посаду лікаря стоматолога-хірурга на 0,25 ставки і з цієї дати він був допущений до роботи; ОСОБА_4 без поважних причин був прощений місячний строк до звернення до суду, так як звернуся тільки 28.07.2017 року.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Комунального підприємства "Кодимська центральна районна лікарня" Кодимської районної ради Одеської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування наказу про скорочення відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить суд скасувати рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

20.11.2018 року до апеляційного суду Одеської області надійшов відзив від КУ «Кодимська ЦРЛ» в якому вони просять постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4 та залишення рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року без змін.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить суд скасувати рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема посилається на недотримання вимог ст.43 КЗпП України, так як не отримана згода Первинної профорганізації «КЦРЛ» на звільнення у звязку із скороченням штату, так як він є членом профспілки; відсутнє письмове попередження працівника про звільнення не пізніше ніж за два місяці та вимоги ч.2 ст.40 КЗпП щодо пропонування іншого місця роботи; акт від 23.05.2017 року є неналежним доказом, так як складено без залучення незацікавлених осіб

Та він дізнався про його скорочення від колег.Не вирішувалось питання про переважне право на роботу та не взято до уваги його кваліфікацію та продуктивність праці,наявність двох малолітніх дітей.Судом порушено вимоги ст. 49 Конституції України так як село Загнітків Кодимського району Одеської області залишилось без лікаря стоматолога.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4 та залишення Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року без змін, посилаючись на законність, обґрунтованість судового рішення .

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ`

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 17.10.2011 року прийнятий до КУ "Кодимська ЦРЛ", правонаступником якої є КП "Кодимська ЦРЛ" Кодимської районної ради Одеської області на посаду лікаря стоматолога.

Розпорядженням голови Кодимської РДА №144/А-2017 від 04.04.2017 року головного лікаря КУ "Кодимська ЦРЛ" зобов'язано привести у відповідність штатний розпис КУ "Кодимська ЦРЛ" до бюджетного законодавства та затвердженого фонду оплати праці в частині медичної субвенції. Наказом головного лікаря КУ "Кодимська ЦРЛ" №60 §8 від 21.04.2017 року затверджено перелік штатних одиниць, які будуть підлягати скороченню по КУ "Кодимська ЦРЛ" станом на 21.07.2017 року.

На виконання зазначеного розпорядження голови Кодимської РДА та наказу головного лікаря КУ "Кодимська ЦРЛ", позивача ОСОБА_3І звільнено наказом №20 §3 від 25.07.2017 року з посади лікаря-стоматолога за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до свідоцтв про народження на утримання позивача знаходяться 6 син-Давид ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька Ксенія-18 травня 2-010 року народження.( а.с.11-12).

Відповідно повідомлення від 02.06.2017 року № 360 лікарю ОСОБА_3 повідомлено, що перевагу на посадах лікарів-стоматологів мають інші лікарі та йому запропоновано 0,5 ставки лікаря стоматолога.( а.с.21).

Відповідно до акту від 23.05.2017 року ОСОБА_3 відмовився підписати попередження про майбутнє звільнення відповідно до наказу № 60 параграф 8 від 21.04.2017 року( а.с.29)

Первинна профспілкова організація КУ "Кодимської ЦРЛ" звернулася до суду з позовом до адміністрації КУ "Кодимська ЦРЛ" про визнання незаконним наказу №60 §8 від 21.04.2017 року

"Про приведення у відповідність штатного розпису до бюджетних асигнувань по КУ "Кодимська ЦРЛ" та скасування його. Рішенням суду у справі №503/1364/17 від 02.04.2018 року у задоволенні позову первинної профспілкової організації комунальної установи «Кодимська центральна районна лікарня» Одеської області до адміністрації комунальної установи «Кодимська центральна районна лікарня»» Одеської області про визнання незаконним наказу та скасування наказу відмовлено в повному обсязі у звязку з необґрунтованістю вимог. Рішення набрало чинності 02.05.2018 року.

Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету № 11 від 26 травня 2017 року профспілковий комітет відмовив у наданні згоди на звільнення працівників,які підлягають скороченню відповідно переліку посад,які вивільняються із штатного розпису із 22.07.2017 року посилаючись на відсутність в установі реальних підстав для скорочення штату або чисельності працівників та відсутністю й неврахуванням переважного права працівників на залишення на роботі. Одночасно пропонує припинити та скасувати заходи,повязаних із вивільненням працівників.

Відповідно до довідки про доходи в травні 2017 року ОСОБА_3 нараховано заробітну плату в розмірі 3 467,20 коп., а в травні-3 529,51 грн.( а.с.5)

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у справі районний суд виходив з відсутності переважного права на залишення на роботі оскільки відповідно ч. 2 ст. 42 КЗпП України таке право у позивача виникало б лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації у порівнянні з іншими працівниками.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними наказів про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу районний суд виходив з того, що ці вимоги є похідними та задоволенню також не підлягають.

Проте з таким судженням районного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між сторонами виникли правовідносини щодо розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, з'ясуванню підлягають питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний

працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Стаття 42 КЗпП України дає право адміністрації при скорочені чисельності штату працівників надавати переважне право на залишення на робот, працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

При звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 КЗпП. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню.

Власник або уповноважений ним орган при вивільнені працівників у випадках змін в організації виробництва і праці повинен дотримуватися вимог статті 42 КЗпП, якою встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш

високою кваліфікацією продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, сімейним - при наявності двох і більше утриманців, особам, в сім'ї яки немає інших працівників з самостійним заробітком.

За приписами п. 10 ст. 247 КЗпП, ст. 38 ЗУ "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємств в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

Згідно рішення Конституційного суду України по справі N 1-31/98 питання про надання згоди і розірвання трудового договору з працівником у передбачених законом випадках і порядку вирішу професійна спілка, яка діє на підприємстві, в установі, організації, членом якої є працівник.

Оцінюючи докази, надані на підтвердження факту дотримання відповідачем порядку вивільнення,апеляційний суд дійшов висновку, що жодної вакантної посади на підприємстві при звільненні ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП України йому не пропонувалось,питання щодо його переважного права на залишення на роботі адміністрацією не розглядалось,згоди профспілки на його звільнення отримана не було,що означає, що підстав для звільнення немає, а це тягне поновлення працівника на роботі.

Виходячи з викладеного вище, апеляційний суд вважає за необхідне,для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів позивача,поновити його на посаді.

Одночасно з ухваленням рішення про поновлення працівника на роботі суд приймає і рішення про виплату йому середньої зарплати за час вимушеного прогулу, яким і є період, під час якого його було звільнено без законної підстави. Період прогулу встановлюється з дати звільнення до дати прийняття рішення про поновлення згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ "Про оплату праці" за правилами передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ N 100.

Із п. 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної платі розрахункової величини для нарахування, виплат працівнику здійснюється нарахування загальної с середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньодеї заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді .

Отже, на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП та у зв'язку з поновленням позивача на роботі з відповідач користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.07.2017 року по 05.12.2018 рік .Середній заробіток позивача становить 3498 грн.35 коп.

Середньоденна заробітна плата позивача згідно довідки без урахування, податку на доходи та обов'язкові збори становить 146 грн., що становить на час ухвалення судом рішення 05.12.2018 року (351 день Х 146)= 55 968 грн. заробіток за час вимушеного прогулу.

Вимоги щодо визнання незаконного наказу КУ «Кодимської центральної районної лікарні» від 21 квітня 2017 року № 60 про приведення у відповідності штатного розпису не підлягає задоволенню так як підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру,встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Виходячи з вищезазначеного та з урахуванням вимог ст.376 ч.1 п.3,4 ЦПК україни судова колегія рішення районного суду скасовує з ухваленням нового про поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді лікаря стоматолога з виплатою 55 968 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу без урахуванням податків та зборів.

Керуючись ст. 367,368,374, 376 ,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року скасувати з ухваленням нового рішення.

Позовну заяву ОСОБА_3 до Комунального підприємства "Кодимська центральна районна лікарня" Кодимської районної ради Одеської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування наказу про скорочення задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 на посаді лікаря-стоматолога в лікарні села Загнітків Кодимської ЦРЛ.

Стягнути з Комунальногопідприємства "Кодимська центральнарайонна лікарня" Кодимської районної радиОдеської області( код ЄДРПУ 01998785, вулиця Крівенцова,1,м.УКодима,Одеська область) на користь ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 55 968 грн.( без урахування податків і зборів.)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.12.2018 року.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: Т.В. Цюра

ОСОБА_5