Справа № 645/2514/17
Провадження № 2/645/216/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Сілантьєвої Є.Е.,
за участю секретаря - Момот О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про збільшення розміру аліментів, позбавлення батьківських прав, -
Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку відповідача, позбавити відповідача батьківських прав щодо сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що відповідач, не цікавиться сином, його станом здоров'я та розвитком, не приймає участі у його вихованні. Навчанні та суспільному житті, не підтримує матеріально, та ухиляється від виконання батьківських обов'язків.
Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві, просила позов задовольнити, в зв*язку з неявкою відповідача, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надав. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.
У відповідності до приписів ч. 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином .
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи - проти задоволення позову не заперечували, представили суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. В судове засідання не з'явились, прохали розглядати справу за їх відсутності, про що наждали письмову заяву.
Суд, заслухавши пояснення і доводи сторони позивача, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного:
Судом встановлено факти та відповідні ним правовідносини.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2, яке видане Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 5).
Неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою з місця реєстрації, виданої КП «Жилкомсервіс» дільниця № 53, (а.с. 6) та повністю знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
Згідно пояснень позивача та наданих матеріалів справи, суд встановив, що відповідач проживає окремо від позивачки та неповнолітнього сина та протягом останніх років розвитком та здоров'ям сина не цікавиться, не приймає участі в його вихованні та суспільному житті.
Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 28.04.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ОСОБА_1, після укладення шлюбу - свідоцтво про шлюб НОМЕР_3) на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 850 гривень.

Проте, відповідач рішення суду не виконує, та жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики від 28.11.2017 р. № 703 вбачається, що Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та під час розгляду та вивчення наданих документів було встановлено: мати дитини - ОСОБА_1; батько дитини - ОСОБА_2; батьки дитини у зареєстрованому шлюбі не перебували. Малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає разом з матір'ю, ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1, де для дитини створені належні умови для проживання та розвитку. ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не цікавиться станом здоров'я сина, його навчанням та дозвіллям. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Мати дитини повідомила, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні, тому вона була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.04.2015 з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 850 грн. ОСОБА_2 на засідання Комісії не з'явився, про причини неявки не повідомив. В зв*язку з чим, Управління служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До матеріалів справи надано інформацію адміністрації Харківської міської дитячої поліклініки № 15 від 20.11.2017 р., згідно якої - малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває під наглядом фахівців з народження, на прийоми до лікаря дитина приходила у супроводі матері, під час хвороби дитини ліки купувала мати. Батько дитини, ОСОБА_2, станом здоров'я дитини не цікавився, ліки не купував.

Згідно з інформації - характеристики адміністрації Харківської спеціалізованої школи № 11 - малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається з першого класу, мати, ОСОБА_1, зацікавлена в успіхах дитини, відвідує батьківські збори, бере активну участь у підготовці класних та шкільних заходів, регулярно контактує з класним керівником щодо навчальних успіхів і поведінки хлопчика, вчасно і адекватно реагує на поради педагогів. Щодня мати супроводжує ОСОБА_3 в школу і зі школи, сприяє всебічному розвитку хлопчика, матеріально забезпечує, переймається психологічним і духовним станом дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав здійснюється тільки судом.

Відповідно роз'яснень, що містяться у ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Батько неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 байдужий до життя, здоров'я та розвитку своєї дитини, не зустрічається з сином, не цікавиться його життям, матеріальної допомоги не надає. Тривалий час без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Як встановлено у ході судового розгляду справи, відповідач не надає матеріальну допомогу неповнолітньому сину.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 28.04.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ОСОБА_1, після укладення шлюбу - свідоцтво про шлюб НОМЕР_3) на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 850 гривень.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно з п.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини (стаття 183 СК України).

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку з значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При винесенні заочного рішення від 28.04.2015 року, яке набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 850 гривень, Фрунзенським районним судом м. Харкова було враховано матеріальний стан сторін, стан здоров'я дитини, наявність на утриманні платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, яка є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», з 1 січня 2018 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць в розмірі 1860 гривень.

З огляду на наведене, враховуючи рівний обов*язок батьків щодо утримання дитини, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає можливим змінити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 850 грн. до 1/4 частини із усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що відповідачем заперечень на позовну заяву не надано, суд змушений розглядати справу на підставі наданих доказів і вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією «Про права дитини», ст.. 3 ЦК України, ст.ст. 2, 128, 131, 223, 280, 360-7, 430 ЦПК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», ст..ст. 141, 150, 155, 164, 179-184, 191-192, СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо його неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Змінити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/4 частини із усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2в межах суми виплати 1/4 частини із усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в дохід держави, в особі Державної судової адміністрації України, судові витрати з судового збору по 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи..

Головуючий суддя -