Справа № 559/1806/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 року місто Дубно Рівненська область

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в особі головуючого судді Ходак С.К.,

при секретарі Федчук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: вул.Жовтнева, 15, с.Тур'я, Дубенський район) до Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області (адреса: смт.Смига, Дубенський район Рівненська область) про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 26 листопада 2004 року помер брат - ОСОБА_2, який на день смерті був постійним мешканцем с. Миньківці Дубенського району Рівненської області.

Згідно ст. 1268 ЦК України в спадщину вступила своєчасно, що стверджується виданим свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 березня 2008 року та рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 листопада 2006 року, за змістом якого за нею визнано право власності на будинкового № 20 по вул. Молодіжна в с. Миньківці Дубенського району Рівненської області.

Крім житлового будинку до спадкового майна увійшла земельна ділянка в розмірі 3,25 умовних кадастрових гектарів, згідно отриманого спадкодавцем сертифіката на право на земельну частку (пай), серії РВ №0105195, реєстраційний №9195 від 01.11.1996 року розташованої на території Берегівської сільської ради Дубенського району Рівненської області.

Оригінал зазначеного сертифіката на право на земельну частку (пай) втрачений по причині пожежі в будинку спадкодавця, де поряд із всіма документами згорів і сертифікат на земельну частку (пай).

При отриманні відповіді з відділу Держгеокадасру в Дубенському району з'ясувалось, що дійсно такий правовстановлюючий документ при житті ОСОБА_2 отримав, але в сертифікаті на земельну частку (пай) прізвище спадкодавця вказане не ОСОБА_2, а ОСОБА_2, а по батькові не ОСОБА_3, а Акімович, в повторному свідоцтві про смерть, виданому Відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області 20.09.2006 року, актовий запис № 26 він записаний прізвищем ОСОБА_2, а по батькові ОСОБА_3.

Ця помилка, в неправильному написанні спадкодавця прізвища та по батькові, була допущена КСП «Колос України», які готували списки включених осіб на отримання земельних сертифікатів в Дубенську районну державну адміністрацію.

З такої розбіжності в написанні прізвища та по батькові померлого в сертифікаті на земельну частку (пай), без відповідного рішення суду про встановлення факту належності правовстановлюючого документа позбавлена можливості оформити свої спадкові права.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, однак в своїй заяві до суду позов підтримала повністю, просить визнати за нею право на спадкове майно, а справу слухати у її відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак в своїй заяві поданої через канцелярію суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно з свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 помер 26 листопада 2014 року (а.с.4).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є сестрою померлого ОСОБА_2Я.(а.с.7, 8).

Згідно ст. 1268 ЦК України позивач в спадщину вступила своєчасно, що стверджується виданим свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 березня 2008 року(а.с.9).

Окрім того, до спадкового майна увійшла земельна ділянка в розмірі 3,25 умовних кадастрових гектарів, згідно отриманого спадкодавцем сертифіката на право на земельну частку (пай), серії РВ №0105195, реєстраційний №9195 від 01.11.1996 року розташованої на території Берегівської сільської ради Дубенського району Рівненської області (а.с.11).

Згідно відповіді з відділу Держгеокадастру в Дубенському району, що в сертифікаті на земельну частку (пай) прізвище спадкодавця вказане не ОСОБА_2, а ОСОБА_2, а по батькові не ОСОБА_3, а Акімович, в повторному свідоцтві про смерть, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області 20.09.2006 року, актовий запис № 26 він записаний прізвищем ОСОБА_2, а по батькові ОСОБА_3.

Державним нотаріусом відмовлено 18 листопада 2017 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.31).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, ч.4 ст.206, ст.ст.247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст.328, 392, 1216,1217, 1218, 1222, 1258, 1261 ЦК України, п.2, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування», п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: вул.Жовтнева, 15, с.Тур'я, Дубенський район) до Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області (адреса: смт.Смига, Дубенський район Рівненська область) про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом задоволити.

Встановити факт, що правовстановлюючий документ, а саме, сертифікат серії РВ №0105195, реєстраційний №9195 від 01.11.1996 виданий ОСОБА_4 на право на земельну частку (пай) в розмірі 3,25 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Берегівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, належить ОСОБА_2, померлому 26.11.2004.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 26.11.2004, право на земельну частку (пай) в розмірі 3,25 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Берегівської сільської ради Дубенського району Рівненської області сертифікат серії РВ №0105195, реєстраційний №9195 від 01.11.1996.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 30.01.2018.

Суддя: