Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 337/2620/16-ц Суддя першої інстанції Курбатова О.М. Номер провадження 22-ц/778/830/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Департамент реєстрації фізичних осіб Запорізької міської ради по Хортицькому району про усунення перешкод у здійсненні права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Департамент реєстрації фізичних осіб Запорізької міської ради по Хортицькому району про усунення перешкод у здійсненні права власності.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування від 08.02.2007р., посвідченого державним нотаріусом третьої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в ОП ЗМБТІ 15.03.2007р., реєстраційний номер: 17733525.

Колишні користувачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4, її колишній чоловік та свекр, обіцяли знятись з реєстрації після смерті ОСОБА_6, їх матері та бабусі відповідно. До теперішнього часу відповідачі не знялись з реєстрації у добровільному порядку.

Реєстрація відповідачів в вказаній квартирі перешкоджає їй, як власнику, в реалізації її прав, що вона змушена сплачувати нарахування за квартиру та комунальні послуги за власні кошти.

На підставі зазначеного, позивач просила суд, усунути перешкоди при користуванні квартирою за адресою АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності, зобов"язати Департамент реєстрації фізичних осіб Запорізької міської ради по Хортицькому району зняти відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1, а також виселити їх.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2017 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 в частині позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності до ОСОБА_5, у зв'язку зі смертю останнього.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Департамент реєстрації фізичних осіб Запорізької міської ради по Хортицькому району про усунення перешкод у здійсненні права власності відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 на законних підставах набув право користування спірної квартирою, як член сім'ї колишнього власника квартири та як бувший член сім'ї нового власника позивача ОСОБА_3, тому вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житлом відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, проте, з такими вимогами позивач до суду не зверталася.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами статей 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № 2113 від 18 жовтня 2000 року, виданим Орендним підприємством « Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації».

ОСОБА_4 є онуком ОСОБА_6 вселився в спірну квартиру, як член її сім'ї був зареєстрований в зазначеній квартирі, про що свідчить довідка Житлово-будівельного кооперативу Протон -4 ( а.с. 6).

Відповідно до договору дарування від 08.02.2007р., посвідченого державним нотаріусом третьої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в ОП ЗМБТІ 15.03.2007р., реєстраційний номер: 17733525 ОСОБА_6 подарувала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними розірвано 13 лютого 2007 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 13.02.2007 року ( а.с. 196).

За правилами статті 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить стаття 383 ЦК України.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частина перша статті 156 ЖК УРСР, 1983 року, передбачає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР, 1983 року, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК УРСР 1983 року. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Положеннями частини другої статті 64 ЖК УРСР, 1983 року, передбачено, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи (власника) втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.

Встановивши, що відповідач зареєстрований та проживає у спірній квартирі за згодою його колишнього власника - ОСОБА_6, як член її сім'ї, право власності якої припинено, також він був членом сім'ї нового власника житла, оскільки на момент укладення договору дарування спірної квартири 08.02.20007 року він був чоловіком обдарованої (позивача у справі) - ОСОБА_3, на теперішній час він є колишнім членом сім'ї ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 має право користування квартирою АДРЕСА_1.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК ). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якими є дружина наймача, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_3 просить усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності, знявши відповідача ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою без пред"явлення водночас одної з вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньої, про оголошення фізичної особи померлою, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином суд першої інстанції враховуючи вказані норми матеріального права, фактичні обставини справи правильно виходив із того, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та не спростовують висновків судів першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду першої інстанцій щодо їх оцінки.

Наступні доводи апеляційної скарги є черговим повторенням викладення обставин, які зазначалися позивачем у позовній заяві та перевірені судом першої інстанції і не знайшли підтвердження вони не доводять неправильності рішення суду.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд при розгляді справи правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 12,81,89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, тому немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375 , 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.08. 2018 р.

Головуючий

Судді: