Справа № 759/6393/18 Головуючий в суді І інстанції МиколаєцьІ.Ю.
Провадження № 22ц-824/4194/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3, стягувач - Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк», про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати судовий наказ Святошинського районного суду міста Києва в від 10 липня 2009 року про стягнення з нього на користь ВАТ «Універсал Банк» кредитної заборгованості у розмірі 32 584, 70 грн., посилаючись на те, що між ним і банком була досягнута домовленість про часткове прощення боргу, і ним було сплачено банку 10 533, 88 грн., однак виконавче провадження триває, що, на його думку, порушує його права, через що він вважав необхідним звернутися до суду із цією заявою.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення його заяви, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що судовий наказ від 10 липня 2009 у повному обсязі виконаний не був, у матеріалах справи відсутні докази того, що стягувач визнав повне виконання боржником своїх зобов'язань щодо виконання цього судового наказу, а тому підстави для задоволення заяви відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом Святошинського районного суду міста Києва в від 10 липня 2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 791, 37 грн. (а.с.92).

На обґрунтування своїх вимог заявник ОСОБА_3 посилається на лист-пропозицію по врегулюванню заборгованості від ПАТ «Універсал Банк», в якому представник банку вказує, що у разі оплати боржником 10 533, 88 грн. протягом 12 місяців, решта заборгованості за кредитним договором вважатиметься урегульованою (а.с.77).

Разом з тим, ПАТ «Універсал Банк» повідомив ОСОБА_3 про те, що банк передав своє право вимоги за укладеним між сторонами кредитним договором ТОВ «Прімоколект-Капітал» (а.с.91).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.129 Конституції України обов'язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України (у редакції на час отримання стягувачем оскаржуваного виконавчого листа) визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України (у чинній редакції), суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Відповідно до ст. 605 ЦК України, зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

При анулюванні (прощенні) боргу, банк повинен повідомити боржника про те, що його борг анульовано, суму, яка анулюється, а також про те, що боржник зобов'язаний сплатити відповідні податки і збори, оскільки прощення боргу розцінюється Державною фіскальною службою як додаткове благо.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що заявником не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема щодо повного виконання судового наказу про стягнення боргу, оскільки у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази визнання стягувачем повного чи часткового погашення зобов'язань боржника по сплаті боргу за судовим наказом, оскільки банком не було видано боржнику акта про прощення боргу, як про це було зазначено у листі-пропозиції, крім того з моменту видачі судового наказу стягувач змінився з ПАТ «Універсал Банк» на ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал», і цей стягувач також не заявив про визнання боргу погашеним, а тому дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави, передбачених ст. 432 ЦПК України, для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Будь-яких вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: