АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/211/17 Номер провадження 22-ц/786/274/18Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Одринської Т.В

суддів: Панченка О.О.,Пікуля В.П.

при секретарі - Коротун І.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину в твердій грошовій формі,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та відповідач являються батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що добровільно допомогу на утримання сина відповідач не надає. Враховуючи те, що батько дитини має неофіційні заробітки, просила суд, стягнути з відповідача аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 06 березня 2017 року і до досягнення повноліття дитиною.

Стягнуто з ОСОБА_2на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу на один місяць.

З даним рішенням не погодився відповідач, в зв'язку з чим подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягуємих аліментів, зменшивши його до 1000 грн. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що він має на утриманні ще одну малолітню дитину та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також, вказав, що розмір аліментів у сумі 1000 грн є таким, що відповідає встановленій законодавством мінімальній межі аліментів, що можуть стягуватись на одну дитину.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що відповідач взагалі не надає ніякої допомоги на утримання сина, тому вважає, що розмір аліментів, визначений місцевим судом, є таким, який надасть їй можливість забезпечити дитині необхідний рівень життя для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Також, вказує, що відповідачем не надано доказів щодо утримання іншої сім'ї.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, батькомОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 15 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 105 / а.с.9/.

Малолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає разом з матір'ю - ОСОБА_3, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Слободо - Петрівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області за № 67 від 19 січня 2017 року / а.с.10/

Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач працює неофіційно та має можливість сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду та вважає, що він зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким дана відповідна правова оцінка.

Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини.

Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК.

Слід також зазначити, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17) розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а це, на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі передбачено ст. 184 СК України.

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції виходив із засад розумності виваженості та справедливості, та відхиляє доводи апеляційної скарги про зменшення розміру аліментів, виходячи з наступного.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Прохаючи зменшити розмір аліментів, відповідач вказав, що розмір аліментів у сумі 1000 грн є таким, що відповідає встановленій законодавством мінімальній межі аліментів, що можуть стягуватись на одну дитину.

Чинним законодавством визначено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, однак батьки в межах своїх фінансових можливостей спроможні забезпечити не прожитковий мінімум, а належні умови життя необхідні для розвитку дитини.

В свою чергу, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що він не спроможний сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Посилання відповідача на те, що він не має постійної роботи не є суттєвими, оскільки дана обставина не звільняє його від обов'язку належним чином утримувати свого сина.

Враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, приймаючи до уваги вік дитини тапов'язані з цим витрати, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, пріоритетність прав дітей на достатнє забезпечення їхніх потреб, майновий стан позивача, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів - 2000 грн. є достатнім для забезпечення необхідного рівня життя малолітньої дитини та реально можливим до сплати відповідачем.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : / підпис/ Т.В.Одринська

Судді: / підпис/ О.О.Панченко / підпис/ В.П.Пікуль

З оригіналом згідно:

Головуючий суддя : Т.В.Одринська