Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 760/19377/15-ц

провадження № 61-2211св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року у складі судді Оксюти Т. Г. та рішення апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2016 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Музичко С. Г.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_1звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 лютого 2015 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Уманській в м. Києві, під час виїзду з двору не надав дорогу його автомобілю «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2, було завдано механічних пошкоджень. Після оформлення дорожньо-транспортної пригоди пошкоджений автомобіль позивача евакуатором був доставлений до товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний центр Голосіївський», фахівцями якого було складено калькуляцію, відповідно до якої вартість ремонтних робіт, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2, становить 99 323 грн 10 коп. Цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (далі - ПАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»), яке на підставі звіту від 12 березня 2015 року про розмір матеріального збитку 03 червня 2015 року прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 39 773 грн 11 коп., з яких на поточний рахунок ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» перераховано грошові кошти в сумі 39 223 грн 10 коп. для проведення відновлювального ремонту автомобіля позивача, а решту суми у розмірі 550 грн за послуги евакуатора перераховано на особистий рахунок останнього.

Ремонтні роботи були проведені лише на суму 39 223 грн 10 коп., які перераховані страховою компанією на поточний рахунок ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», інші ремонтні роботи з відновлення автомобіля не проводились, у зв'язку з відмовою винуватця дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_2, у добровільному порядку відшкодувати решту грошових коштів.

Посилаючись з урахуванням уточнень на те, що ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити решту суми по відновленню його автомобіля, яка становить 60 100 грн, та зазначивши, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому також була завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 5 тис. грн, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь указані суми завданої шкоди та судові витрати.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року задоволено клопотання ОСОБА_2 та залучено до розгляду справи відповідачем приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНСГРУП».

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди мотивовано тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка призвела до пошкодження автомобіля позивача, була застрахована ПАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» і сума страхової виплати при настанні страхового випадку становить 100 тис. грн. Страхова компанія виконала свої обов'язки щодо виплати страхового відшкодування позивачу відповідно до вимог чинного законодавства, сплативши визначену звітом від 12 березня 2015 року суму вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням його зносу, у зв'язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди мотивовано тим, що суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки позивачем не надано суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або інших втрат немайнового характеру.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2016 року скасовано рішення Солом'янського районного суд м. Києва від 25 січня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3 тис. грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 243 грн 60 коп.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суд м. Києва від 25 січня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди мотивовано тим, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної. Зазначено, що при визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди колегія суддів взяла до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та вважала за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 тис. грн.

У касаційній скарзі, поданій уквітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення судів в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його позову.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому згідно вимог статті 400 ЦПК України колегією суддів касаційного суду не переглядаються.

Підстави касаційного оскарження судових рішень обґрунтовані тим, що судами попередніх інстанцій неповно та невірно встановлені дійсні обставини спору, який виник між сторонами, а також порушено вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Зокрема, згідно вимог частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Вимогами статті 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Фахівцями ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» було складено рахунок-фактуру, в якій визначено перелік і вартість робіт та запчастин, які необхідні для повного відновлення його автомобіля. Відповідна вартість ремонтних робіт, пов'язаних з повним відновлювальним ремонтом автомобіля «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2, визначена в сумі 99 323 грн 10 коп. ПАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на підставі звіту від 12 березня 2015 року про розмір матеріального збитку перерахувало на поточний рахунок ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» грошові кошти в сумі 39 223 грн 10 коп., як визначену звітом вартість проведення відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням його зносу. Зазначає, що відновлювальний ремонт проведено частково, у зв'язку із відсутністю у позивача коштів на оплату повного ремонту та протиправною відмовою ОСОБА_2 відшкодувати завдані ним збитки в повному обсязі. Для повного відновлення пошкодженгої автомобіля необхідно додатково виконати ремонтні роботи, що перераховані у рахунку-фактурі ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», що не було оцінено судами попередніх інстанцій.

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 вказує на те, що доводи скарги не містять жодних правових підстав для скасування оскаржених судових рішень. Зазначає, що скаржник безпідставно вважає належним доказом рахунок-фактуру від 05 березня 2015 року, який складено ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», оскільки такий доказ не може вважатися оціненою шкодою у розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» і даний доказ не враховує коефіцієнт зносу автомобіля, який підлягає врахуванню для правильного відшкодування реальних збитків. Вказує, що на підставі звіту ТОВ «Асистуюча компанія «Укравтоекспертиза» від 12 березня 2015 року про оцінку збитку, завданого пошкодженому автомобілю, який відповідає вимогам закону, ПАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» здійснила страхове відшкодування, що відповідало вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу цього автомобіля, який за наслідками такої виплати позивачем проведено. У зв'язку із зазначеним страховою компанією повністю відшкодовано збитки, завдані позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вимоги до себе вважає безпідставними, оскільки строк експлуатації пошкодженого автомобіля до моменту дорожньо-транспортної пригоди становив 8 років, у зв'язку із чим автомобіль позивача піддавався фізичному зносу, а тому не відповідають положенням закону вимоги позивача про зобов'язання відповідачів сплачувати за відновлення автомобіля, який експлуатувався як до так і після дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 рокусправу призначено до судового розгляду.

12 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 28 лютого 2015 року по вул. Уманській у м. Києві, внаслідок чого завдано механічних пошкоджень автомобілю «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_1

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24 вересня 2014 року, що укладений між ним та ПАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». Ліміт відповідальності застрахованого за цим договором за шкоду, завдану майну третіх осіб становить 50 тис. грн, здоров'ю третіх осіб - 100 тис. грн, франшиза 0 грн.

За договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24 вересня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», було додатково застраховано цивільну відповідальність ОСОБА_2 з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну третіх осіб, який становить 50 тис. грн.

Згідно рахунку-фактури ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» від 05 березня 2015 року вартість робіт та запчастин на автомобіль «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску, які замовлені ОСОБА_1 становить 99 323 грн 10 коп.

Відповідно до звіту ТОВ «Асистуюча компанія «Укравтоекспертиза» від 12 березня 2015 року, який замовлено ПАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНСГРУП», вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2, становить 86 536 грн 80 коп., коефіцієнт фізичного зносу автомобіля - 0,641, вартість відновлювального ремонту цього автомобіля з урахуванням зносу становить 39 223 грн 11 коп.

Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 28 лютого 2015 року по вул. Уманській у м. Києві була визнана ПАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНСГРУП» страховим випадком, у зв'язку з чим 03 червня 2015 року було перераховано страхове відшкодування у розмірі 39 223 грн 10 коп. на поточний рахунок ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» та 550 грн за послуги евакуатора було перераховано на особистий банківський рахунок ОСОБА_1

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України)

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Судами встановлено, що 03 червня 2015 року ПАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», яка застрахувала цивільну відповідальність винної особи - ОСОБА_2, сплатила потерпілому страхове відшкодування, а саме перерахувала 39 223 грн 10 коп. на поточний рахунок ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» та 550 грн за послуги евакуатора було перераховано на особистий банківський рахунок ОСОБА_1

Разом з тим, установлено, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2, встановлена звітом ТОВ «Асистуюча компанія «Укравтоекспертиза» від 12 березня 2015 року, який замовлено ПАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», становить 86 536 грн 80 коп.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

З установлених судами попередніх інстанцій обставин вбачається, що сумою страхового відшкодування, яка виплачена страховою компанією в розмірі 39 223 грн 10 коп. ОСОБА_1 не було відшкодовано в повному обсязі завдану шкоду, встановлену звітом ТОВ «Асистуюча компанія «Укравтоекспертиза» від 12 березня 2015 року, а саме вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2, у розмірі 86 536 грн 80 коп.

У зв'язку із зазначеним, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, не припинилось виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, зобов'язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика, у розмірі 47 313 грн 70 коп. (86 536 грн 80 коп. вартість відновлювального ремонту - 39 223 грн 10 коп. сума виплаченого страхового відшкодування), що встановлено вимогами статті 1194 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що фактичний розмір завданої потерпілому шкоди визначений рахунком-фактурою ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» від 05 березня 2015 року, колегія суддів касаційного суду вважає необґрунтованими, оскільки судами попередньої інстанції встановлено, що такий рахунок-фактура не є належним підтвердження шкоди, яка завдана ОСОБА_1, так як не вважається оціненою шкодою у розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Доказів підтвердження іншого розміру завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди ніж та, що встановлена звітом ТОВ «Асистуюча компанія «Укравтоекспертиза» від 12 березня 2015 року, судам попередніх інстанцій позивачем не надано, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

В частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди обставини справи судами встановлені повно і правильно, додаткового дослідження доказів чи встановлення обставин у справі не вимагається, однак судами в цій частині ухвалені рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оскаржені судові рішення в частині, яка переглядається касаційним судом, відповідно до статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 47 313 грн 70 коп.

Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постановою Верховного Суду позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 47 313 грн 70 коп., що становить 78,7 відсотків від суми, яка указана позивачем у позові.

З огляду на зазначене, на ОСОБА_2 має бути покладено: судовий збір у розмірі 472 грн 99 коп., що становить 78,7 відсотків від суми понесеного ОСОБА_1 судового збору в зв'язку із розглядом справи в суді першої інстанції; судовий збір у розмірі 520 грн 29 коп., що становить 78,7 відсотків від суми понесеного ОСОБА_1 судового збору в зв'язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції; судовий збір у розмірі 797 грн 64 коп., що становить 78,7 відсотків від суми понесеного ОСОБА_1 судового збору в зв'язку із розглядом справи в суді касаційної інстанції. Загальна сума судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 складає 1 790 грн 92 коп.

Керуючись статтями 141, 400, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2016 рокув частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдано внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 47 313 грн 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 1 790 грн 92 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик