Справа № 299/462/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 липня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Куштана Б.П.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду ухваленого 08 лютого 2016 року головуючим суддею Рішко Г.І. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, де треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановила:

У лютому 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТзОВ «Кредитні ініціативи») звернулось у суд з даним позовом, посилаючись на те, що 15 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою 10 % річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 14 березня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15 березня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку банку належне йому на праві власності майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1200 га по АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_1 Предмет іпотеки оцінений сторонами у сумі 306 тис. грн.

Позичальник не виконав взяті на себе кредитні зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 1 січня 2015 року утворилася заборгованість, яка складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 287 355 грн. 60 коп., за процентами у розмірі 86 497 грн. 15 коп.; пені у розмірі 72 942 грн. 34 коп.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, банк письмово повідомив іпотекодавця про укладення договору відступлення права вимоги з ТОВ «Кредитні ініціативи», передачу прав за договором забезпечення, усунення порушень умов договорів та добровільне виселення із житлового будинку, що є предметом іпотеки, на яку відповідач не реагував.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 березня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та вирішити питання по судовим витратам.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 8 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 25 листопада 2016 року, позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,1200 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_2 на праві власності, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 березня 2007 року, яка станом на 1 січня 2015 року складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 287 355 грн. 60 коп., за процентами у розмірі 86 497 грн. 15 коп.; по пені у розмірі 72 942 грн. 34 коп., шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою ВССУ від 12.07.2017 року скасовано ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 25.11.2016 року, а справу передано на новий апеляційний розгляд.

Таким чином предметом даного апеляційного провадження є апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 08.02.2016 року.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Доводами апеляційної скарги є: недоведеність розміру заборгованості, оскільки не надано детального розгорнутого розрахунку; позивачем пропущено трирічний строк позовної давності; висновок суду щодо його переривання внаслідок сплати платежу від 26.02.2013 р є помилковим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Стосовно строків позовної давності суд вказав, що у кредитному договорі встановлений термін його дії до 14 березня 2012 року, що є кінцевим терміном, з якого у кредитора виникає право на пред'явлення вимог у судовому порядку. При цьому здійснення останньої операції по рахунку ОСОБА_3 на погашення кредиту відбулось 26 лютого 2013 року, а позивач звернувся з даним позовом до суду 17 лютого 2015 року, тобто протягом трьох років з моменту здійснення останнього платежу, тому строк позовної давності не пропущено.

Однак з таким висновком суду першої інстанції у цілому не може погодитись колегія суддів, виходячи з наступного.

Встановлено, що 15 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит №05/22-7, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою 10 % річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 14 березня 2012 року (Т.1 а.с.33-37).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 15 березня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку банку належне йому на праві власності майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1200 га по АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_1 Предмет іпотеки оцінений сторонами у 306 тис. грн., (Т.1 а.с.44-46).

Відповідно до договорів від 17 грудня 2012 року, укладених між ТОВ «Кредитні ініціативи» та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 15 березня 2007 року, укладеним з ОСОБА_3, та передача прав за договором іпотеки від 15 березня 2007 року, укладеним з ОСОБА_2, (Т.1 а.с.16-32).

Отже, у силу ст.ст. 512, 514 ЦК України ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» прийняло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними 15 березня 2007 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і стало новим кредитором боржників.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку банку станом на 01.01.2015 р. складається із заборгованості: по тілу кредиту - 287 355,60 грн.; по відсоткам - 86 497,15 грн.; по пені - 72 942,34 грн. (Т.1 а.с.51).

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності повного розгорнутого розрахунку, позаяк в процесі розгляду справи позивачем надано такий розрахунок, в якому міститься повний та детальний розпис усіх нарахувань та платежів по кредиту в тому числі й за період, що передував укладенню договору про відступлення прав вимоги (Т.1 а.с.142-144). Зазначені розрахунки узгоджуються між собою та не суперечать один одному.

Відмінності у сумах пов'язані з різними періодами нарахувань та різниці в курсі валюти кредиту. Таким чином, повний та розгорнутий розрахунок наявний на а.с. 142-144 колегія суддів бере до уваги як належний доказ по справі.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно пропуску позивачем строків позовної давності з огляду на таке.

Так, ст. 257 ЦК України встановлено загальний трирічний строк позовної давності.

В той же час, у відповідності до приписів ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 6.8 Договору про іпотечний кредит від 15.03.2007р. будь-які протиріччя, що можуть виникнути між Сторонами при виконанні умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років.

А п.7.9 Іпотечного договору від 15.03.2007 року передбачено, що майновий поручитель знайомий і згідний з умовами Договору про іпотечний кредит №05/22-7 від 15.03.2007 року.

Тобто, підписавши Іпотечний договір від 15.03.2007р. ОСОБА_2 фактично дав письмову згоду на всі умови Договору про іпотечний кредит №05/22-7, в тому числі й щодо збільшення строку позовної давності до 10 років.

За таких обставин твердження апелянта щодо пропуску строків позовної давності підлягають відхиленню, а звідси, апеляційний суд не вважає за необхідне вирішувати питання щодо можливого переривання строків позовної давності, згідно висновків викладених в ухвалі ВССУ від 12.07.2017 року.

У той же час, не можна погодитись з розміром нарахованих позивачем відсотків та пені, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк до 14 березня 2012 року, включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 14 березня 2012 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Починаючи з 14 березня 2012 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування, що узгоджується також з графіком погашення кредиту та відсотків (Т.1 а.с.37).

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий же правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, що відповідно до припису ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню апеляційним судом при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За таких обставин, банк не вправі нараховувати відсотки після спливу строку кредитного договору, тобто починаючи з 14 березня 2012 року.

Як слідує з розгорнутого розрахунку заборгованості, усі відсотки за кредитним договором в розмірі 5485,42 доларів США про стягнення яких наразі ставить вимогу позивач, нараховані після 14 березня 2012 року неправомірно, а відтак, стягненню не підлягають.

Стосовно вимог про стягнення пені, то апеляційний суд враховує наступне.

Стягнення неустойки у вигляді пені передбачено п.6.2 Договору про іпотечний кредит №05/22-7 від 15.03.2007р., у відповідності до якого за несвоєчасну сплату сум кредиту/ або процентів за користування кредитом та/чи процентів за неправомірне користування кредитом Позичальник сплачує Банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно.

З позовної заяви слідує, що ТзОВ «Кредитні ініціативи» ставить питання про стягнення пені, нарахованої за останній рік, який передував зверненню до суду, тобто за 2014 рік.

В той же час, за цей період вже не могло існувати прострочених платежів, позаяк строк дії кредитного договору сплив, та відповідно до вищевказаної Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, кредитор вправі ставити питання лише про стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тобто, пеня в розмірі 4625,81 доларів США також нарахована неправомірно.

Узагальнюючи наведене, на думку апеляційного суду заборгованість по кредитному договору, яка підлягає стягненню складається виключно з тіла кредиту та рівна сумі 18 223,33 доларів США, що еквівалентно сумі 287 355,60 грн., згідно курсу НБУ станом на день розрахунку.

Щодо необхідності визначення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому виразі, про що зазначено в ухвалі ВССУ від 12.07.2017 року, то слід зазначити наступне.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 ЗУ "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 ЗУ "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 ЗУ "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Тому у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верхового Суду в постанові від 21 березня 2018 року за № 235/3619/15-ц, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.

Наведені обставини вказують на те, що під час здійснення виконавчого провадження, визначається кінцева реальна ціна предмета іпотеки, виходячи з ринкової ситуації на відповідне нерухоме майно. Але у всякому разі така ціна предмета іпотеки не може бути меншою за суму, яка погоджена сторонами в Іпотечному договорі, тобто в розмірі 306 000 грн.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині визначення розміру заборгованості, та встановлення ціни предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так. позивачем пред'явлено позов на суму 446 795, 09 грн., а апеляційний судом визнано обґрунтованими вимоги лише в розмірі 287 355,60 грн., що становить 64% від пред'явлених вимог. За пред'явлення позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3654 грн., за подачу апеляційної та касаційної скарг ОСОБА_2, сплатив судовий збір на загальну суму 8404,41 грн. Загальний розмір судових витрат по справі становить суму 12 058,41 грн., а відтак відповідачу за рахунок позивача слід компенсувати судові витрати в розмірі 4341,03 грн. (12 058,41 * 36%).

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду від 08 лютого 2016 року, змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості по основному зобов'язанню за договором про іпотечний кредит № 05/22-07 від 15 березня 2007 року укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи») та ОСОБА_3, яка станом на 01.01.2015 року становить суму в розмірі 287355 (двісті вісімдесят сім тисяч триста п'ятдесят п'ять) гривень 60 копійок - за тілом кредиту:

- звернути стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, п/р 2001 в ПАТ "Альфа Банк", МФО 300346, юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Незалежності, 14) на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 52/23-2007 від 15 березня 2007 року укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи») та ОСОБА_2, а саме, на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,1200 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, які на підставі договору купівлі-продажу № 611 від 16.03.2004 року і № 1433 від 12.06.2004 року зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за НОМЕР_3 й Кадастровим номером НОМЕР_2 та житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, який на підставі Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.12.2006 року за № 12926890 у реєстровій книзі № 1-н під реєстровим № 81, реєстраційний номер 17178465, які належать ОСОБА_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 на праві приватної власності:

- шляхом продажу предмету іпотеки із прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета іпотеки визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але в будь-якому разі не менше за вартість предмету іпотеки визначену в Іпотечному договорі у розмірі 306000 (триста шість тисяч) гривень 00 копійок.

Урешті вимог по заборгованості за основним зобов'язанням, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, п/р 2001 в ПАТ "Альфа Банк", МФО 300346, юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Незалежності, 14) на користь ОСОБА_2 ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 4341,03 гривні, судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 24 липня 2018 року.

Головуючий : ____________________ Судді : ______________________

______________________