Номер провадження 22-ц/788/783/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м.Суми

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Біляєвої О. М. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

позивача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 лютого 2018 року в складі судді Бичкова І.Г., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 23 лютого 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Статтею 351 ЦПК України в редакції ОСОБА_4 України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

14 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі уповноважена особа Фонду), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) з позовом, в якому просив визнати його право на отримання відповідно до ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за рахунком № 5201 на суму 75732,46 грн, зобовязати уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський», який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду на вказану суму, а також зобовязати Фонд вчинити усі необхідні дії в межах наданих законом повноважень на здійснення виплати позивачу, як вкладнику банку, відшкодування коштів в межах гарантованої суми.

Вказані вимоги ОСОБА_3 обґрунтував тим, що в ПАТ «Банк Михайлівський» має вкладний рахунок № 5201, на який Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр») 19 травня 2016 року, тобто, до визнання банку неплатоспроможним, перерахувало 75731,63 грн, проте, відповідачі не включили його у реєстр вкладників, яким гарантується виплата за рахунок Фонду і ці кошти йому не виплачені, чим порушене, на думку позивача, його право, як вкладника банку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 лютого 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано право ОСОБА_3 на отримання відповідно до ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за рахунком № 5201 на суму 75732,46 грн.

Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський», який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду за рахунком № 5201 на суму 75732,46 грн.

Зобовязано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вчинити усі необхідні дії в межах наданих законом повноважень на здійснення відшкодування коштів в межах гарантованої суми ОСОБА_3, як вкладнику неплатоспроможного банку ПАТ «Банк Михайлівський».

ПАТ «Банк Михайлівський» з вказаним рішенням не погодилось та оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

10 травня 2018 року уповноважена особа Фонду подала до апеляційного суду клопотання про закриття провадження по справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, в якому заявник послався на висновки ОСОБА_5 Верховного Суду, викладені за наслідками перегляду цивільної справи № 820/11591/15 у правовідносинах, подібних спірним у даній справі. Зокрема, вказано на підтвердження того, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором у звязку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме: організації виплат відшкодувань за вкладами.

24 травня 2018 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач послався на відсутність підстав для її задоволення, оскільки вважає, що даний спір має приватно правовий характер та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, позивач зазначив, що його кошти, які обліковуються на банківському рахунку, підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду відповідно до ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також вважає, що доводи апеляційної скарги про виявлені в результаті перевірки порушення в діях ПАТ «Банк Михайлівський» стосовно фінансових операцій по зарахуванню, у тому числі, і спірних коштів на вкладний рахунок, не є такими, що не стосуються спірних правовідносин, оскільки кошти на вкладний рахунок позивача були зараховані шляхом їх переказу і ця дія, на думку позивача, не є правочином сама по собі. Таким чином, як вважає позивач, застосування відповідачем положень ст. 215 ЦК України щодо нікчемності операцій по перерахуванню коштів, які вчиняло ТОВ «Інвестиційно розрахунковий центр» 19 травня 2016 року, є безпідставним. Крім того, уповноважена особа Фонду не мала права перевіряти на предмет відповідності вимогам закону укладений з ТОВ «Інвестиційно розрахунковий центр» договір позики, який не стосується спірних правовідносин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачами не були надані переконливі докази на підтвердження своїх заперечень проти вимог позивача, в той час, як позивач довів, що його право, як вкладника банку, відповідачами було порушене, тому суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 у обраний ним спосіб.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 01 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений договір №980-019-000002248 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)», за умовами якого Банк відкрив на імя позивача поточний рахунок №5201 для зберігання грошей клієнта (а.с. 13).

04 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було укладено договір №980-019-000232884 «Капітал+» (Новий) (з виплатою процентів в кінці строку), на виконання якого позивач перерахував на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» кошти в сумі 75000 грн. згідно платіжного доручення №219155 від 04 травня 2016 року (а.с. 14 15).

Умовами вказаного договору від 04 травня 2016 року було визначено, що кошти мали надаватись товариству в тимчасове користування за плату, а позичальник зобов'язаний був повернути їх позивачу в зазначений строк на рахунок №5201, відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський» на імя ОСОБА_3 та сплатити проценти.

На виконання вищевказаного договору 19 травня 2016 року ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» перерахувало 75731,63 грн на поточний рахунок позивача за № 5201, на якому, крім цих коштів, також були розміщені 0,83 грн (а.с. 19, 100).

Таким чином, як вбачається з довідки про стан рахунку № 5201 за період з 19 травня 2016 року по 16 листопада 2016 року на особовому рахунку ОСОБА_3 в ПАТ «Банк Михайлівський» обліковувалось всього коштів на суму 75732,46 грн.

Рішенням Національного Банку України від 23 травня 2016 року за № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» було віднесено до категорії неплатоспроможних».

На підставі рішення Правління Національного Банку України за № 124-рш від 12 липня 2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення за № 1213 від 12 липня 2016 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Михайлівський» було розпочато з 13 липня 2016 року із зазначенням кінцевої дати по 12 липня 2018 року та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Михайлівський».

Отже, станом на день запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» на поточному рахунку ОСОБА_6 за № 5201 залишок коштів становив 75732,46 грн.

Встановлено, що 22 липня 2016 року і 12 вересня 2016року позивач звертався до Уповноваженої особи з заявою про надання довідки (виписки) про стан рахунків, відкритих у ПАТ «Банк Михайлівський», та із заявою про включення його рахунків до переліку рахунків вкладників, що мають право на виплати гарантованого відшкодування відповідно до ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що також підтверджується поштовою квитанцією (а.с. 16-18).

У відповідь ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив заявника про те, що на його договір вкладу не розповсюджуються положення ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки у відносинах позики між ОСОБА_3 і ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» банк не був повіреною особою (а.с. 20).

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» від 01 червня 2016 року за № 42/2 було затверджено результати проведеної перевірки правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, що були викладені в Акті № 2 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, відповідно до якого встановлена нікчемність правочинів (транзакції) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб в сумі НОМЕР_1 грн. 74 коп. (а.с. 64).

Відповідно до Акту № 2 від 01 червня 2016 року Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, до переліку фізичних осіб, на рахунки яких 19.05.2016 р. здійснено перерахування коштів з поточного рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», включено і позивача також (а.с. 67-68).

Таким чином, вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_3 до суду з позовом на захист порушених, на його думку, прав та інтересів.

Дослідивши доводи апеляційної скарги щодо оскарження рішення суду першої інстанції з підстав порушення правил предметної юрисдикції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

В обсязі конкретних обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, що виникли між позивачем, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженою особою Фонду, визначення яких залежить від з'ясування прав позивача, статусу Фонду, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов'язків Фонду і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.

Акти, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Статтею 5 КАС України установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є, зокрема, будь-який суб'єкт при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Пунктом 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами і цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

За змістом ст. 3 ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим ОСОБА_4. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього, Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими ч. 2 ст. 4 вказаного закону, серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього ОСОБА_4.

Крім того, відповідно до ст. 6 ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд наділено повноваженнями видавати нормативно-правові акти, що підлягають державній реєстрації у порядку, встановленому законодавством, з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

За змістом п. 17 ч. 1 ст. 2 цього ОСОБА_4 уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим ОСОБА_4 та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

У ч. 1 ст. 54 ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» йдеться про те, що рішення, що приймаються відповідно до цього ОСОБА_4 Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим ОСОБА_4, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд є суб'єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто, наділений владними управлінськими функціями та є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Розглядаючи позов ОСОБА_3 у порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції, керувався правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2735цс16, відповідно до якої, у справі, яка переглядалася, спірні правовідносини виникли у звязку з порушенням банком цивільного права позивача, а саме: невиконання банком письмового розпорядження про перерахування з поточного рахунка позивача грошових коштів на його рахунок в іншому банку, а також відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що нормами ОСОБА_4 України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом і застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Частиною 3 ст. 2 цього ОСОБА_4 передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

З аналізу норм законодавства, яке регулює питання ліквідації боржників через їх неплатоспроможність, випливає, що в будь-якому разі учасником спору в процесі ліквідації певного суб'єкта є цей суб'єкт, тобто боржник.

Згідно зі ст. 1 ОСОБА_4 України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» учасники у справі про банкрутство - це сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим ОСОБА_4, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство. Всі перелічені особи в той чи інший спосіб є учасниками певних правовідносин, у яких бере участь безпосередньо боржник.

Разом з тим, правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 26 ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ст. 27 ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього ОСОБА_4 та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Отже, правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника і не породжують прав та обов'язків для банку.

Саме тому у ч. 8 ст. 36 ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що дія ОСОБА_4 України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються за участі банку. Тому ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте, процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг відшкодування вкладникам.

Наведене свідчить, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором у зв'язку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п. 4 ч. 2 ст. 4 ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що до спірних правовідносин немає підстав застосовувати приписи ст. 19 ЦПК України та поширювати даний спір на юрисдикцію загального суду.

Частиною 2 ст. 6 Конституції України визначено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

ОСОБА_4 України «Про банки та банківську діяльність» і Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є основними правовими актами в регулюванні відносин щодо визнання банку неплатоспроможним.

У разі наявності суперечності між нормами законів, що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше.

Системний аналіз викладених норм дає підстави констатувати, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним у регулюванні спірних у даній справі правовідносин і прийнятий пізніше від ОСОБА_4 України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». ОСОБА_4 України «Про банки та банківську діяльність», як додаткові до ОСОБА_4 України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-ХІІ, не враховуються, а тому й сам Закон № 2343-ХІІ не може застосовуватись до спірних правовідносин.

З огляду на зазначені норми матеріального та процесуального права, перевірка законності дій та рішень посадової особи Фонду щодо виконання покладених на неї владних управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави не регулюється нормами ОСОБА_4 України «Про банки та банківську діяльність» відповідно до прямого припису ч. 8 ст. 36 ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним щодо таких правовідносин, а тому підстави для розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства відсутні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин і відповідно до цього ОСОБА_4 Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду у цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є помилковим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, рішення суду підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 377 ЦПК України, а провадження у справі закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, так як спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства, у звязку з чим апеляційна скарга, відповідно, має бути частково задоволена.

Керуючись ст.ст. 255 ч. 1 п. 1; 374 ч. 1 п. 4; 377 ч. 1; 381 ч. 2 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 лютого 2018 року в даній справі скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права на отримання відшкодування та зобовязання вчинити дії, закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий (підпис) ОСОБА_2 (суддя-доповідач)

Судді: (підпис) ОСОБА_7

(підпис) ОСОБА_8