Справа № 461/3369/17 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/5057/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 21 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що він проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстровано семеро осіб: він, відповідачі та ОСОБА_7, ОСОБА_8 Відповідачі у квартирі не проживають, добровільно та зі своєї власної волі вибули на інше постійне місце проживання до іншого населеного пункту, а саме: ОСОБА_3 виїхав на постійне місце проживання у Канаду; ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виїхали та постійно проживають в Італії; ОСОБА_4 постійно проживає в Іспанії. Він протягом тривалого часу сплачує за відповідачів всі комунальні послуги. Просить суд винести рішення, яким визнати відповідачів втратившими право на користування житловою площею в квартирі в квартирі АДРЕСА_1, як осіб, що вибули на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 21 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги акти ЛКП «Центральне» від 19.05.2016 року, від 25.07.2016 року, від 02.03.2017 року, в яких зазначено, що відповідачі вже понад 10 років не проживають та не з'являлися у квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Вказує, що судом не було враховано, що у листах з Іспанії та Італії, про що свідчать адреси та відбитки поштових штемпелів відправників, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зазначають, що не можуть приїхати в Україну, оскільки працюють і навчаються, та просять виписувати їх з квартири. Крім цього, згідно довідки Відділення демографічного обліку населення та статистики м. Казерта ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстровані в Реєстрі населення, яке проживає в комуні м. Казерта. Вважає, що наведене свідчить про те, що відповідачі вибули на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, а відтак відповідно до ст. 107 ЖК України є такими, що втратили право користування спірним жилими приміщеннями. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи скарги.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, були повідомлені про час та місце слухання справи за останнім відомим місцем проживання, тому суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ст. 77-80 ЦПК України).

Ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст.107 ЖК України, на яку посилається позивач як на підставу позовних вимог, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму; у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття; якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п.11 постанови № 2 від 12.04.1985р. „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

З урахуванням зазначеної норми член сім»ї, який вибув на інше постійне місце проживання втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття і встановленню в такому випадку підлягають обставини і факти, що свідчать про обрання такою особою іншого постійного місця проживання. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд вірно виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази вибуття відповідачів на постійне проживання до іншого населеного пункту чи в інше жиле приміщення, оскільки акти ЛКП «Центральне» від 19.05.2016 року, 25.07.2016 року, 02.03.2017 року про те, що відповідачі в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані, але вже давно не проживають, а також листи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про перебування за межами України, не встановлюють факту вибуття відповідачів на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 29.01.2018р.

Головуючий

Судді: