233 № 233/4403/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
16 січня 2018 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі :
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
при секретарі Теліціній О.О.,
представника позивача ОСОБА_1,
відповідача -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
15 вересня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому з урахуванням поданих уточнень зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 22 лютого 2012 року є власницею квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстрований, в тому числі, її колишній зять - ОСОБА_3. Шлюб між її донькою - ОСОБА_4 та відповідачем по справі було розірвано відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2016 року. ОСОБА_3 не є членом сім*ї позивачки, не вів з нею спільного господарства, не сплачував комунальні послуги та постійно скоював правопорушення відносно неї та членів її сім*ї. На теперішній час ОСОБА_3 в належній їй квартири взагалі не проживає, але знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим порушує її права як власника, зважаючи на що позивачка просить визнати ОСОБА_3 особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві і зазначив, що після розірвання шлюбу із донькою позивачки по справі відповідач ОСОБА_3 фактично не мешкає в квартирі, належній ОСОБА_2, а лише іноді навідувався та вчиняв протиправні дії відносно позивачки та членів її сім*ї.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомленим, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_4, яка є донькою позивачки по справі, в судовому засіданні пояснила, що перебувала у шлюбі із відповідачем по справі, з яким мешкали в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1. 15 серпня 2016 року шлюб між нею та ОСОБА_5 було розірвано в судовому порядку і з того часу відповідач у вказаній квартирі не мешкав, а іноді навідувався та вчиняв сварки. Протягом останніх шести місяців ОСОБА_3 взагалі жодного разу не з*являвся в квартирі АДРЕСА_1, оскільки мешкає за іншою адресою.
З*ясувавши позицію представника позивача по справі, допитавши свідка ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_2 (а.с.5-6) на підставі договору купівлі-продажу від 22 лютого 2012 року є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-9).
В належній позивачці ОСОБА_2 квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_7 2011 року народження та відповідач по справі - ОСОБА_3, що підтверджується довідкою КП «Служба єдиного замовника» № 3289 від 03 жовтня 2016 року (а.с.14).
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі (а.с.12), який було розірвано відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 15 серпня 2016 року (а.с.13).
23 вересня 2017 року та 26 вересня 2017 року ОСОБА_2 зверталась до Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП України в Донецькій області з приводу неправомірної поведінки ОСОБА_3 (а.с.66,67).
Правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України.
Частиною 4 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім*ї , інших осіб.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.
Приймаючи до уваги, що судом з досліджених доказів встановлено, що відповідач більше одного року без поважних причин з власної волі не проживає в належній позивачці на праві власності квартирі, відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження права користування житлом, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов - визнати відповідача ОСОБА_3 особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до 141 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести на відповідача по справі.
На підставі ч.4 ст.9, ст.150 ЖК України, ч.1 ст.383, ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, пов*язані із сплатою судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення по справі виготовлений 17 січня 2018 року.

Суддя