Дата документу 19.12.2018 Справа № 554/9882/15-ц
Провадження № 4-с/554/127/2018
У Х В А Л А

іменем України

19 грудня 2018 року м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Андрієнко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Карабаш О.В.,

заявника адвоката ОСОБА_1,

державного виконавця Яресько Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за скаргою адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 про зняття арешту з майна, зобовязання вчинити певні дії, заінтересовані особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційна служба Головного управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_7,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2018 року заявник звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави із скаргою на постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 про зняття арешту з майна від 20.07.2018 року, а також ставить питання про заміну по виконавчому провадженню боржника на правонаступника і зобовязання державного виконавця залишити в силі заходи забезпечення позову у вигляді арешту, накладеного ухвалами Октябрського районного суду м.Полтави по виконавчому провадженню №49219651.

Свої вимоги заявник мотивував тим, що ухвалами Октябрського районного суду м.Полтави від 19.08.2015 року та від 26.10.2015 року по цивільній справі №554/9882/15-ц, які набрали законної сили, було застосовано заходи забезпечення позову та накладено арешт в інтересах стягувача ОСОБА_2 на житлову квартиру АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_5 та постановою державного виконавця від 05.11.2015 року було відкрито виконавче провадження №49219651 на підставі вищевказаної ухвали суду від 19.08.2015 року. Постановою від 05.11.2015 року державним виконавцем накладено арешт на квартиру та оголошено заборону на її відчуження.

Вказує, що 20.07.2018 року державним виконавцем на підставі ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 11.07.2018 року, якою скасовані заходи забезпечення позову, винесено постанову про зняття арешту з майна, копію якої ОСОБА_2 отримав 25.10.2018 року. Із вказаною постановою заявник не погодився, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки постановою Апеляційного суду Полтавської області від 19.09.2018 року, яка набрала законної сили, ухвалу суду від 11.07.2018 року про скасування заходів забезпечення скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовлено, залишено в силі заходи забезпечення позову у вигляді арешту.

Крім того, вважав помилковими посилання державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови від 20.07.2018 року про зняття арешту з майна на положення ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки згідно вказаної норми закону арешт з майна знімається згідно з постановою державного виконавця у разі набрання законної сили судовим рішенням, в той час як ухвала суду від 11.07.2018 року не набрала законної сили відповідно до вимог ЦПК України, а також в подальшому була скасована судом апеляційної інстанції. Разом із тим, ухвалою Верховного Суду від 06.07.2018 року було відкрито касаційне провадження по цивільній справі №554/9882/15-ц та зупинено дію рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 27.02.2018 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Зазначає, що внаслідок винесення державним виконавцем вказаної постанови від 20.07.2018 року боржник отримала можливість здійснити відчуження спірного майна до вирішення спору Верховним Судом та новим власником квартири є ОСОБА_7, який зареєстрував право власності.

Таким чином, посилаючись на вказані обставини, заявник просить суд скасувати постанову державного виконавця від 20.07.2018 року про зняття арешту з майна по виконавчому провадженню №49219651; замінити по виконавчому провадженню №49219651 боржника ОСОБА_5 на правонаступника ОСОБА_7, за яким з 04.09.2018 року зареєстровано право власності на житлову квартиру №40 за адресою: м.Полтава, вул.Лідова, буд.7; зобовязати старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 залишити в силі заходи забезпечення позову у вигляді арешту, накладеного ухвалами Октябрського районного суду м.Полтави від 19.08.2015 року та 26.10.2015 року на квартиру АДРЕСА_1 по виконавчому провадженню №49219651.

На підставі викладеного, заявник просить скаргу задовольнити.

31.10.2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження за скаргою та призначено справу до розгляду в судовому засіданні (а.с.24).

03.12.2018 року ухвалою суду залучено до участі у справі як заінтересованих осіб Шевченківський ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області та ОСОБА_7 (а.с.42).

03.12.2018 року представником ГТУЮ у Полтавській області до суду подано письмові пояснення на скаргу, у яких зі скаргою не погодився, вважав скаргу безпідставною, необґрунтованою, посилаючись на положення ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» стосовно того, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Крім того, реєстраційної служби як структурного підрозділу ГТУЮ у Полтавській області не існує, натомість у структурі ГТУЮ наявне Управління державної реєстрації, на яке покладено завдання з реалізації державної політики у сфері державної реєстрації, та яке не має статусу юридичної особи, а отже правосубєктним учасником є ГТУЮ у Полтавській області. Разом із тим, архівні справи реєстраційної служби ПМУ Полтавської області було передано до виконавчого комітету Полтавської міської ради. Враховуючи вищевикладене, просить суд ухвалити законне і обґрунтоване рішення по справі (а.с.43-47).

19.12.2018 року Шевченківським ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області до суду подано письмові заперечення на скаргу, у яких заперечували проти скарги, зазначивши, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №49219651, відкрите на підставі ухвали №2/554/3124/2015, виданої Октябрським районним судом м.Полтави від 19.08.2015 року про накладення арешту на житлову квартиру №40, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул. Лідова, 7. Державним виконавцем 05.11.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника, 06.11.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.11.2015 року №46984651 арешт на квартиру був накладений. 16.07.2018 року на адресу відділу надійшла ухвала суду від 11.07.2018 року про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту спірної квартири та 20.07.2018 року відповідно до п.6 ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про зняття арешту з майна боржника та станом на час прийняття рішення відомості про оскарження ухвали сторонами не надавалися. Крім того, вважає посилання заявника на ухвалу Верховного Суду безпідставними, оскільки згідно її змісту не зупинялось виконання ухвали суду першої інстанції від 11.07.2018 року про скасування заходів забезпечення позову, а також постанову Апеляційного суду Полтавської області від 19.09.2018 року, якою скасовано ухвалу від 11.07.2018 року, прийнято судом після винесення державним виконавцем постанови про зняття арешту з майна, а отже вказана постанова є законною. Таким чином, просить відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі (а.с.66-68).

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 скаргу підтримала, надавши пояснення аналогічні викладеним у скарзі, просила задовольнити у повному обсязі.

Державний виконавець Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області зі скаргою не погодився, просив відмовити у задоволенні вимог скарги у повному обсязі.

Інші учасники справи у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі, їх неявка відповідно до положень ч.2 ст.450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, вислухавши пояснення заявника та державного виконавця, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частина 2 та 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає права та обов'язки державного виконавця.

Згідно з ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Так, судом встановлено, що 19.08.2015 року Октябрським районним судом м.Полтави було задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі №554/9882/15-ц та накладено арешт на житлову квартиру №40, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Лідова, 7, разом із тим, ухвалою суду від 26.10.2015 року виправлено описку у зазначеній ухвалі, виклавши другий абзац резолютивної частини в новій редакції, зазначивши додатково відомості про спірне нерухоме майно, вжиття заходів забезпечення позову в інтересах стягувача, та дані про власника майна боржника ОСОБА_5 (а.с.9,10).

На виконання ухвали суду від 19.08.2015 року державним виконавцем 05.11.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, а саме на житлову квартиру №40, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.Лідова, 7, що належить боржнику ОСОБА_5, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_5 (а.с.11).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 11 липня 2018 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_8 в інтересах відповідача ОСОБА_5; скасовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту, накладеного ухвалами Октябрського районного суду м.Полтави від 19 серпня 2015 року та 26 жовтня 2015 року на квартиру АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_5

В ухвалі було зазначено, що вона не підлягає оскарженню та наявна відмітка про набрання законної сили (а.с.12).

20.07.2018 року постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3 знято арешт зі всього майна, на яке накладено арешт ухвалою №2/554/3124/2015 року Октябрського районного суду м.Полтави від 19.08.2015 року, що належить ОСОБА_5 (а.с.13).

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Згідно положень ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до п.6 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч.ч. 9, 10 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до статті 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після, зокрема, прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Так, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 19.09.2018 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 11 липня 2018 року про скасування заходів забезпечення позову; ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 липня 2018 року скасовано, та постановлено нове рішення, яким у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_8 в інтересах відповідача ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено; залишено в силі заходи забезпечення позову у вигляді арешту, накладеного ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2015 року та 26 жовтня 2015 року на квартиру АДРЕСА_1, власником якої являється ОСОБА_5 (а.с.15-16).

Крім того, як встановлено у судовому засіданні, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 27 лютого 2018 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Полтавській області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна відмовлено в повному обсязі за безпідставністю.

Згідно з ч.1 ст.436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Так, ухвалою Верховного Суду від 06.07.2018 року відкрито касаційне провадження; витребувано з Октябрського районного суду м. Полтави цивільну справу № 554/9882/15-ц, а також зупинено дію рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2018 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку (а.с.17).

З наведеного слідує, що державний виконавець виніс постанову про скасування арешту майна, як заходу забезпечення позову, вжитого судом, на підставі рішення суду першої інстанції, дія якого була зупинена Верховним Судом, що дало можливість здійснити відчуження спірного майна.

Таким чином, оскільки станом на час прийняття державним виконавцем постанови від 20.07.2018 року про зняття арешту з майна дію вказаного рішення суду було зупинено ухвалою Верховного суду від 06.07.2018 року по справі №554/9882/15-ц, яка у відповідності до вимог ст.129-1 Конституції України та статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обовязковою до виконання всіма органами державної влади, службовими особами, а тому здійснення будь-яких виконавчих дій щодо виконання рішення є неможливим та суперечить приписам вищезазначеної ухвали Верховного Суду.

Разом із тим, станом на час розгляду даної скарги триває перегляд цивільної справи в касаційному порядку, а тому суд вважає, що зняття арешту з нерухомого майна є передчасним.

Інших належних та допустимих доказів того, що державний виконавець у даному випадку перевірив всі обставини, повно і всебічно здійснив процесуальні дії відповідно до ст.18 Закону під час прийняття оскаржуваної постанови суду не надано.

За таких обставин, суд вважає вимоги скарги щодо скасування постанови державного виконавця від 20.07.2018 року обґрунтованими.

Згідно з ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що державний виконавець у постанові від 20.07.2018 року необґрунтовано послався на положення ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконувалась ухвала суду про забезпечення позову від 19.08.2015 року, а на момент прийняття такої постанови ухвала суду від 11.07.2018 року про скасування заходів забезпечення позову не набрала законної сили у встановленому ЦПК України порядку, що було встановлено судом апеляційної інстанції, а тому суд приходить до висновку, що державний виконавець в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову від 20.07.2018 року, яка підлягає скасуванню, а скарга підлягає задоволенню в цій частині.

Приймаючи рішення у справі, суд зважає на пояснення державного виконавця щодо неотримання ним ухвали Верховного Суду від 06.07.2018 року по справі 554/9882/15-ц, а також враховує, що на час винесення оскаржуваної постанови Апеляційним судом Полтавської області ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову не була скасованою, однак звертає увагу на те, що державний виконавець на той момент не врахував вимог чинного законодавства України, а тому у нього не було достатніх підстав для зняття арешту з майна.

Щодо вимоги заявника про заміну по виконавчому провадженню №49219651 боржника ОСОБА_5 на правонаступника боржника ОСОБА_7 суд вважає зазначити про таке.

Згідно з п.13 Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом. За змістом пункту 15 вказаного Наказу при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження.

За вказаних обставин, у суду відсутні підстави для заміни сторони виконавчого провадження, оскільки рішенням суду від 27.02.2018 року відмовлено у задоволенні позову, а ОСОБА_7 не може бути боржником по даній справі у розумінні вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, державним виконавцем був скасований арешт з майна за ухвалою про скасування заходів забезпечення позову без винесення постанови про відкриття виконавчого провадження по ній.

Щодо вимог скарги про зобовязання державного виконавця залишити в силі заходи забезпечення позову у вигляді арешту, накладеного ухвалами Октябрського районного суду м.Полтави від 19.08.2015 року та 26.10.2015 року на спірне нерухоме майно, то у даному випадку вказані ухвали є такими, що набрали законної сили, з урахуванням скасування постанови державного виконавця, а тому вжиті судом заходи забезпечення позову у виді арешту майна зберігають свою дію згідно встановленого порядку.

Тому суд дійшов до висновку, що вимоги скарги в цій частині не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.447-451, 259 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову від 20.07.2018 року про зняття арешту з майна, винесену старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №49219651.

У задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повна ухвала складена 21.12.2018 року.

Суддя: Г.В. Андрієнко