Постанова

Іменем України

16 січня 2018 року

м. Київ

справа № 640/10329/16-ц

провадження № 61-38 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., ЧернякЮ. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - житлово-кооперативне об'єднання «Єліт-Простор»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова у складі судді Якуші Н. В., від 5 вересня 2016 року, та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі суддів: Коваленко І. П., Довгаль А. П., Бездітко В. М., від 29 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання разом із спадкодавцем - ОСОБА_5, на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1. Встановлення цього факту, на думку заявника, має значення для реалізації його права на спадщину як спадкоємця за законом та одержання свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 5 вересня 2016 року заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник має зареєстроване місце проживання за адресою, яка не співпадає з останнім місцем проживання спадкодавця. З огляду на ці обставини суд не може в безспірному порядку встановлювати факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки вбачається спір про право, який вирішується в загальному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_4 залишена без задоволення, а ухвала Київського районного суду м. Харкова від 5 вересня 2016 року без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність спору про право, а тому ухвалу суду постановлено із дотриманням вимог процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявник є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_5 за законом та заінтересована особа не заперечувала проти ухвалення рішення на його користь, а тому відсутній спір про право.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_4 посилався на те, що встановлення факту постійного проживання його із померлою матір'ю необхідно для оформлення спадщини стосовно нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, власницею якого була спадкодавець. При цьому, зазначав, що він є єдиним спадкоємцем після смерті матері.

Відповідно до положень пункту п'ятого частини 2 статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналогічні положення були передбачені пунктом п'ятим частиною 2 статті 234, частиною другою статті 256 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення справи судом.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Таким чином, визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4, який є єдиним спадкоємцем до майна померлої матері ОСОБА_5, пропустив передбачений законом строк для прийняття спадщини. На час відкриття спадщини, зареєстроване місце проживання заявника не співпадало з місцем проживання його матері.

Отже, заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано ОСОБА_4 до суду в порядку окремого провадження з метою захисту своїх прав та інтересів при вирішенні питання щодо оформлення спадщини в нотаріальній конторі, а не для вирішення спору про право на спадщину.

Суди зазначене не врахували, зазначаючи, що із заяви ОСОБА_4 вбачається спір про право, не вказали між ким саме є такий спір та не звернули уваги, що заінтересована сторона визнала факт, що має юридичне значення.

Крім того, процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Висновки судів про те, що наявність спору про право на спадщину вказує реєстрація ОСОБА_5 не за адресою місця відкриття спадщини є необґрунтованими, оскільки ці обставини самі по собі не свідчать про такий спір.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що існує спір про право, зробили передчасний висновок про наявність підстав для залишення заяви ОСОБА_4 без розгляду.

За таких обставин, оскаржувані ухвали визнати законними не можна, вони підлягають скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав, встановлених частиною 6 статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 5 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк