Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1390/11

провадження № 61-920 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

представник позивача - ОСОБА_4

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Донецької області від 6 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Кочегарової Л. М., Ігнатоля Т. Г., Пономарьової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIIIвід 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2011 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

(далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1,

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкркСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 178 430 грн 00 коп. зі сплатою 20,4 % на рік, з кінцевим терміном повернення 22 липня 2011 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов вищезазначеного кредитного договору, 23 липня 2008 року між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладені договори поруки, відповідно до умов яких, поручителі та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, утворилась заборгованість, яка станом на 14 липня 2011 року становить 262 471 грн 73 коп. та складається з: 12 889 грн 51 коп. - строкова заборгованість за кредитом; 146 728 грн 11 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 115 743 грн 62 коп. - прострочена заборгованість за процентами, а також 10 067 грн 48 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 7 523 грн 96 коп. - пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів вищезазначену суму заборгованості.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 9 липня 2014 року, замінено позивача ПАТ «УкрСиббанк» на публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), у зв'язку із укладанням договору купівлі-продажу права вимоги за зазначеним кредитним договором та договорами поруки.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 9 липня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором

від 23 липня 2008 року у розмірі 292 952 грн 68 коп.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 3 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 9 липня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 292 952 грн 68 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зазначене рішення апеляційного суду сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 6 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 9 липня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь

ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором скасовано. Провадження у справі в цій частині закрито.

Роз'яснено ПАТ «Дельта Банк» право звернутись з позовом до фізичної

особи-підприємця ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_1.) про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 липня 2008 року до господарського суду, оскільки справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 6 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 9 липня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконує своїх зобов'язань з 2009 року, термін дії кредитного договору

до 22 липня 2011, банк звернувся до суду у серпні 2011 року, проте суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування заборгованості в межах шестимісячного строку, оскільки банк не надав розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором. При цьому ПАТ «Дельта Банк» не доведено виникнення у нього права вимоги до ОСОБА_5, оскільки докази правонаступництва, які містяться в матеріалах справи, не є належними у розумінні вимог процесуального закону.

У жовтні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подало касаційну скаргу, у якій, з урахуванням уточнень, просило скасувати рішення апеляційного суду Донецької області від 6 вересня 2016 та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 9 липня 2014 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги до поручителя ОСОБА_5 є обґрунтованими та доведеними, проте суд безпідставно відмовив у їх задоволенні. Крім того, поручителем не надано доказів на підтвердження виконання умов кредитного договору первісному кредитору. Банк надав розрахунок заборгованості, у якому відображено прострочення сплати заборгованості з боку позичальника, нарахування процентів та пені відповідно до умов договору, що не було враховано апеляційним судом.

У січні 2017 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив відхилити касаційну скаргу та залишити ухвалене у справі рішення апеляційного суду без змін.

Відзив мотивований тим, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог до нього, у зв'язку з

тим, що ПАТ «Дельта Банк» не є належним позивачем, оскільки суду не надано доказів, які б свідчили про перехід до нового кредитора прав вимоги за кредитним договором від 23 серпня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, а також за договором поруки, укладеним на забезпечення виконання позичальником зобов'язань за зазначеним кредитним договором.

Крім того, ПАТ «Дельта Банк» не зверталось до суду із заявою про вступ у справу як позивача. Заяву ПАТ «УкрСиббанк» про заміну позивача у зв'язку із відступленням права вимоги, згодом просило залишити без розгляду.

Також вказував на те, що касаційна скарга та подані до неї уточнення

від 3 листопада 2016 року підписані особою, яка не має повноважень, оскільки

з 2 жовтня 2015 року в установі банку розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Кадирова В. В.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що 23 липня 2008 року між АБІК «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 178 430 грн 00 коп., зі сплатою

20,4 процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 22 липня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором,

23 липня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки

№ 217782, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком в тому ж обсязі, що і боржник.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 14 липня

2011 року, становить 262 473 грн 73 коп., з яких: 146 728 грн 11 коп. - прострочена заборгованість за кредитом, 115 743 грн 62 коп. - прострочена заборгованість за процентами.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 цього Кодексу визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

12 березня 2014 року до суду першої інстанції надійшла заява

представника ПАТ «УкрСиббанк» про заміну позивача ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника - ПАТ «Дельта Банк», у зв'язку із укладанням 8 грудня

2011 року договору купівлі-продажу права вимоги до боржників за зобов'язаннями, що виникли на підставі кредитного договору від 23 липня

2008 року № 0 та договору поруки 23 липня 2008 року № 217782.

У подальшому представник ПАТ «УкрСиббанк» від зазначеної заяви відмовився та просив залишити її без розгляду.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами статей 10, 11, 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до поручителя ОСОБА_5 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з недоведеності ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до відповідача, оскільки витяг з договору купівлі-продажу та витяг з переліку боржників (додатку до договору купівлі-продажу) ніким не підписані та не завірені. Витяг з договору купівлі-продажу та акт приймання-передачі не містять посилання на спірні кредитний договір №0 та договір поруки № 217782 від 23 липня 2008 року. У витягу з переліку боржників кредитний договір зазначений з виправленнями номеру, і ці виправлення також не посвідчені. , виписка за кредитним договором, розрахунок заборгованості та акт прийому-передачі містить інший номер кредитного договору та суму кредиту, що видавалась ОСОБА_1, і не містить відомостей щодо набуття права вимоги за договором поруки, що був укладений з ОСОБА_5

Недоведеність вимог ПАТ «Дельта Банк» також установлена рішенням апеляційного суду Донецької області від 3 лютого 2015 року, ухваленим у цій справі, яким відмовлено у задоволенні позову в частині вимог до поручителя ОСОБА_2

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову до поручителя ОСОБА_5, у зв'язку з його недоведеністю та безпідставністю.

За положеннями частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції

залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного вважає, що касаційна скарга

ПАТ «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Донецької області

від 6 вересня 2016 року не підлягає задоволенню, оскільки її доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 6 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик