Постанова

Іменем України

08 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 285/3360/16-ц

провадження № 61-1142св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В.М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради,

треті особи: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від

27 вересня 2017 року у складі судді Помогаєва А. В. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 22 листопада 2017 року у складі суддів: Галацевич О. М., Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

30 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про визнання недійсними актів про право власності на житло.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1. Згідно із свідоцтвом НОМЕР_1 про право власності на житло від 17 червня 2015 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради,квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_18., ОСОБА_19., ОСОБА_20. (третім особам по справі). Одночасно з правом власності на квартиру цим свідоцтвом посвідчується право власності на сарай 19,6 кв.м.

ОСОБА_4 вважала, що право власності на сарай за третіми особами оформлено незаконно, оскільки спірний сарай побудував її дядько - ОСОБА_12 на підставі рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської ради народних депутатів від 14 лютого 1985 року № 64, а тому позивач просила визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 17 червня 2015 року НОМЕР_1, видане Управлінням житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради, визнати незаконним та скасувати наказ Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради від 17 червня 2015 року № 24.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог

ОСОБА_4 до Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про визнання недійсними актів про право власності на житло, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо порушення Управлінням житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради, вимог чинного законодавства щодо передачі у власність сімʼї ОСОБА_21 спірного житла та сараю, порушення житлових прав позивача. Дозвіл на будівництво сараю ОСОБА_5 від 27 березня 1956 року та витяг з рішення від 14 лютого 1985 року № 64, яким ОСОБА_5 надано дозвіл на побудову нового сараю на земельній ділянці АДРЕСА_3 не є правовстановлюючими документами, що посвідчують право власності на спірний сарай. Докази належності цього сараю позивачу також відсутні.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 22 листопада

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

12 грудня 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 22 листопада 2017 року, ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами у своїх рішеннях хоч і зазначено, що свідоцтво видано згідно з наказом Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради від 17 червня 2015 року № 24, однак не надано належної оцінки тій обставині, що згідно з наказом № 24 ніякого сараю з балансу «Житлосервіс» не списувалось та не передавалось ОСОБА_22.

Судами не надано належної правової оцінки тому, що ордер відповідачам виданий на 20,95 кв.м., а в оспорюваному свідоцтві право власності передано на 30,6 кв.м., тобто наймачі безпідставно набули право власності на площу 9,65 кв.м. Суди дійшли правильного висновку, що це не є підставою для визнання недійсними актів на підставі яких ОСОБА_23 отримали право власності на житло.

Крім того, висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не надано доказів факту перепланування спірної квартири, що могло призвести до порушення прав позивача є необґрунтованими, оскільки наявність або відсутність такого факту залежить, зокрема, від проведення експертизи.

Сторони не мали рівних прав та можливостей щодо дослідження доказів, оскільки адвоката ОСОБА_4 - Кравець Л. Ю. було обмежено у часі ознайомлення з матеріалами справи, чим порушено засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, передбачених статтями 10, 11 ЦПК України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 11 ЦПК України (чинного на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій), суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Статтею 60 ЦПК передбачено (чинного на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій), що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судами попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановлено, що ОСОБА_4 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо порушення Управлінням житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради вимог чинного законодавства щодо передачі у власність сімʼї ОСОБА_24 спірного житла та сараю, порушення житлових прав позивача, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про недоведеність та необгрунтованість позову.

Доводи ОСОБА_4 у касаційній скарзі про те, що судом першої інстанції відмовлено у клопотанні про призначення будівельно-технічної експертизи для встановлення дійсної площі квартири та причин її збільшення, є необгрунтованими. У судовому засіданні 09 серпня 2017 року судом першої інстанції задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_14 про надання часу для підготовки клопотання про призначення експертизи по справі. Оголошено перерву до 19 серпня 2017 року, однак ні позивач, ні його представник в судове засідання не прибули. За таких обставин, повторну заяву представника позивача про оголошення перерви для узгодження з позивачем питання про необхідність призначення експертизи суд першої інстанції правомірно визнав такою, що спрямована на затягування розгляду справи, та відмовив у її задоволенні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська