18.01.2018 Справа № 756/4320/17
унікальний № 756/4320/17
провадження № 2/756/888/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

при секретарі Бублієві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи ОСОБА_2, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевельова Ярослава Дмитровича, про захист прав споживача шляхом визнання недійсними договорів та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи ОСОБА_2, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевельова Ярослава Дмитровича, про захист прав споживача шляхом визнання недійсними договорів та зобов'язання вчинити дії.

Посилається в позові на те, що 19 липня 2006 року між ним та ПАТ «Комерційний банк «Надра» був укладений Кредитний договір №23/П/99/2006-840, за умовами якого банк надав їй кредит у сумі 59 500,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,5%.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору 19 липня 2006 року між ним та банком був укладений Договір іпотеки.

Предметом іпотеки за укладеним договором є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 50,30 кв.м., яка належить йому на праві власності.

19 липня 2006 року між банком та ОСОБА_4 був укладений Договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком солідарно з ним за виконання зобов»язань за умовами Кредитного договору.

Зазначає, що банк не надав йому, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовної сукупної вартості кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору.

На думку позивача, всі здійснені платежі по кредитному договору, перевищує суму наданого йому кредиту майже у два рази.

Крім цього, п.1.3.2 Кредитного договору передбачено плату за управління кредитом, але графік погашення кредиту банком йому не надавався, а тому незрозуміло, які саме суми та на які рахунки зараховувалися грошові кошти.

Виходячи з цього, вважає, що умови Кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що призвели до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків та погіршення становища споживача, а тому просить визнати його недійсним.

Виходячи з цього, просить визнати недійсними і Договір поруки та Договір іпотеки, як похідні від Кредитного договору.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував. Зазначив, що банком при укладанні оспорюваних договорів було дотримано всіх необхідних умов, визначених законом, і порушення прав позивача, як споживача, при їх укладенні допущено не було. Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Треті особи до судового засідання не з'явилися про дату, місце та час повідомлялися належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов"язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 19 липня 2006 року між сторонами був укладений Кредитний договір №23/П/99/2006-840, за умовами якого банк надав позивачу кредит у сумі 59 500,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,5%.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору в цей же день між ними був укладений Договір іпотеки, за умовами якого позивач передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,30 кв.м., яка належить йому на праві власності.

Крім того,19 липня 2006 між банком та ОСОБА_4 був укладений Договір поруки.

За умовами цього договору ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком солідарно за виконання позивачем, як позичальником, зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, інших платежів, передбачених кредитним договором та штрафних санкцій за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором.

Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ч.5 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими:

В ч.ч.1,2 ст.18 Закону зазначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

З укладеного між сторонами Кредитного договору вбачається, що його кожний аркуш засвідчений підписом позивача, тобто він при його укладенні ознайомилася з усіма істотними та іншими умовами договору.

У Кредитному договорі, укладеному між сторонами, зазначена мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Укладений кредитний договір був спрямований на реальне настання наслідків, що були ним обумовлені, тобто банк надав, а ОСОБА_1 взяв кредит та зобов'язався повернути його банку відповідно до умов Кредитного договору.

За встановлених обставин не вбачається порушення прав саме позичальника за договором щодо ненадання їй банком повної інформації по умовах даного кредиту.

Виходячи з цих обставин суд вважає безпідставними вимоги позивача в частині визнання недійсним Кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню.

Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи викладене вище, висновок суду про відсутність підстав для визнання недійсним Кредитного договору, відсутні і підстави для визнання недійсними і Договору іпотеки та Договору поруки.

Керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст.6, 15, 16, 202, 203, 215,ч.ч. 1,2 ст. 509, ч. 2 ст. 548,ч.1 ст.628, ч.1 ст.638,1054 ЦК України, ст.ст. 258,259,263,265 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи ОСОБА_2, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевельова Ярослава Дмитровича, про захист прав споживача шляхом визнання недійсними договорів та зобов'язання вчинити дії- відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя О.М. Луценко