АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 686/9256/16-ц
Провадження № 22-ц/792/710/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю апелянта, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного патологоанатомічного центру України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу про переведення, стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Козак О.В. від 20 лютого 2018 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з цим позовом до Державного патологоанатомічного центру України, посилався на те, що з 1994 року він очолював вказаний центр. 18.12.2014 року розпорядженням голови Хмельницької обласної ради було розірвано трудовий контракт, укладений між Хмельницькою обласною радою та ним на роботу на цій посаді, вказане розпорядження він отримав 23.12.2014 року. Наказом №42-к від 23.12.2014 року його було прийнято на посаду лікаря патологоанатома Державного патологоанатомічного центру України.

В цей же період позивач звернувся за правовою допомогою до ОСОБА_5 і видав на його імя довіреність на представництво його інтересів в судах та у відносинах з іншими юридичними та фізичними особами.

В звязку з погіршенням стану здоровя внаслідок обшуків, перевірок фінансової та господарської діяльності за період його роботи, позивач в лютому 2015 року звернувся із заявою до т.в.о. керівника центру про надання щорічної відпустки, яку йому було надано, про що його повідомила інспектор з кадрів.

За порадою ОСОБА_5 він надалі писав заяви про надання відпусток та надсилав їх рекомендованими листами з повідомленням до центру. На його письмові вимоги про надання копій наказів або письмових відмов у наданні відпусток він не отримував. Останню заяву про надання йому відпустки за власний рахунок на невизначений термін, датовану 17.05.2015 року, він написав, як вважав, за чотири дні до закінчення чергової відпустки 21.05.2015 року та надіслав її рекомендованим листом.

04.04.2016 року він отримав наказ про звільнення з роботи за прогули п. 4 ст.40 КЗпП України від 03.06.2015 року №115-к та трудову книжку.

Також у центрі він дізнався про те, що поштові повідомлення з центру на його імя отримував повірений ОСОБА_5, який не повідомив, що центр двічі звертався до нього із вимогою повідомити про причини відсутності на робочому місці.

Своє звільнення вважає незаконним, оскільки причиною його відсутності на робочому місці стало отримання некваліфікованої правової допомоги, він не був повідомлений про можливе звільнення за відсутність на роботі без поважних причин, йому не було видано копію наказу про звільнення, не видано трудову книжку. До моменту отримання наказу про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України, він обґрунтовано вважав, що знаходиться у відпустці.

Центром було порушено процедуру притягнення його до дисциплінарної відповідальності, - відповідач не зажадав від нього особистих письмових пояснень щодо відсутності на робочому місці, не повідомлено про наказ під розписку.

До звільнення він виконував трудові обовязки лікаря-патологоанатома відділення інфекційної патології Державного патологоанатомічного центру України (0,5 ставки) за сумісництвом. Наказом №25-д від 31.03.2015 року, з яким він ознайомився 14.04.2016 року, його переведено з 0,5 ставки лікаря-патологоанатома відділення інфекційної патології центру на 0,25 ставки з 01.04.2015 року. Всупереч вимогам закону роботодавець не попередив його у встановлений законом строк про зміну істотних умов праці.

Відповідач при поновленні його на раніше займаній посаді зобовязаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, крім того, вказані дії відповідача є порушенням його законних прав на працю і завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 2000 грн.

Тому позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив скасувати наказ начальника Державного патологоанатомічного центру України №115-к від 03.06.2015 року про звільнення з роботи та поновити його на посаді лікаря патологоанатомічного центру України з 03.06.2015 року та лікаря-патологоанатома відділення інфекційної патології Державного патологоанатомічного центру України (0,25ст.) за сумісництвом з 03.06.2015 року; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.06.2015 року до дня постановлення рішення суду у справі 04.10.2017 року в сумі 196879,14грн.; скасувати наказ №25-д від 31.03.2015 року про переведення лікаря-патологоанатома відділення інфекційної патології Державного патологоанатомічного центру України ОСОБА_4 з 0,5 ставки на 0,25 ставки посадового окладу з 01.04.2015 року; стягнути моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його позов. На думку апелянта, суд не прийняв до уваги, що відповідачем порушено процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності. Не враховано, що 17.05.2015 року позивач звернувся до роботодавця із заявою про надання йому відпустки на невизначений термін.

Не враховано, що відповідач до застосування дисциплінарного стягнення не зажадав від ОСОБА_4 письмових пояснень щодо порушень дисципліни. Вважає помилковим висновок суду, що відповідачем дотримано ці вимоги на підставі наданих суду листів без доказів направлення, опису вкладеного та повідомлення про отримання особисто ОСОБА_4

Відповідачем не було повідомлено ОСОБА_4 про звільнення під розписку. Помилковим є висновок суду, що цей обовязок дотримано відповідачем шляхом складанням актів про відмову ОСОБА_4 отримати наказ та трудову книжку за місцем проживання, а також направленням листа в день звільнення на адресу ОСОБА_4 Суд безпідставно не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_6 і надав перевагу свідченням керівництва Центру.

Суд правильно встановив, що відповідач не довів факт попередження ОСОБА_4 про зміну істотних умов праці, проте неправомірно застосував строки позовної давності до спірних правовідносин.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у них мотивів.

Представники відповідача просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, встановлено, що 19.12.2014 року ОСОБА_4 звільнено з посади начальника Державного патологоанатомічного центру України у зв'язку із закінченням строку дії контракту (п.2.3.1 ст.36 КЗпП України). Наказом т.в.о. начальника Державного патологоанатомічного центру України №42-к від 23.12.2014 року ОСОБА_4 з 23.12.2014 року прийнято на посаду лікаря-патологоанатома відділення гістологічних досліджень.

За даними табелів обліку робочого часу за лютий-червень 2015 року ОСОБА_4 з 14.02.2015 року на роботу не виходив.

18.02.2015 року Державним патологоанатомічним центром України на адресу ОСОБА_4 направлено листа № 26 щодо надання пояснень з приводу відсутності на роботі 14.02.2015 року.

19.02.2015 року Державним патологоанатомічним центром України на адресу ОСОБА_4 направлено листа № 31, яким повідомлено, що згідно його заяви йому з 16.02.2015 року надана відпустка без збереження заробітної плати.

Наказом т.в.о. начальника центру № 25-од від 31.03.2015 року переведено сумісництво з 0,5 ставки на 0,25 ставки посадового окладу з 01.04.2015 року, в зв'язку з недопущенням порушення законодавства про працю щодо осіб, які працюють в шкідливих умовах праці, в т.ч. ОСОБА_4, лікаря-паталогоанатома відділення інфекційної патології.

З 03.03.2015 року по 17.04.2015 року ОСОБА_4 також перебував у відпустках без збереження заробітної плати згідно наказів № 38-к від 03.03.2015 року, №46-к від 19.03.2015 року, №55-к від 01.04.2015 року та відповідно до поданих ним заяв.

Наказом №70-к від 17.04.2015 року ОСОБА_4 була надана частина щорічної основної відпустки 5 календарних днів на період з 20.04.2015 року по 24.04.2015 року.

22.04.2015 року Державним патологоанатомічним центром України на адресу ОСОБА_4 було направлено лист № 107, яким повідомлено про неможливість надання відпусток та необхідність приступити до виконання своїх посадових обов'язків лікаря-патологоанатома відділення гістологічних досліджень та лікаря-патологоанатома відділення інфекційної патології за сумісництвом на 0,25 ставки 27.04.2015 року. Вказаний лист згідно рекомендованого повідомлення про вручення було отримано його представником за довіреністю ОСОБА_5 04.05.2015 року.

04.05.2015 року Державним патологоанатомічним центром України на адресу ОСОБА_4 було направлено лист № 117 про надання інформації про причину відсутності його на робочому місці з 27.04.2015 року по 30.04.2015 року. Також повідомлено, що згідно його заяв про надання відпусток він перебував у відпустках в період з 16.02.2015 року по 24.04.2015 року та у разі непідтвердження поважності причин відсутності на робочому місці, можливий розгляд питання щодо його звільнення. Направлення даного листа за адресою позивача підтверджується поштовою квитанцією від 04.05.2015 року та описом вкладення. Вказаний лист було отримано за довіреністю ОСОБА_5 05.05.2015 року (а.с.120, т.1).

19.05.2015 року центром на адресу ОСОБА_4 було направлено листа № 137 щодо повідомлення про причини відсутності його на робочому місці з 27.04.2015 року по 19.05.2015 року. Вказаний лист було отримано його представником за довіреністю ОСОБА_5 20.05.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с.121, т. 1).

17.05.2015 року ОСОБА_4 подав відповідачу заяву про надання йому після закінчення чергової відпустки, яка закінчується 21.05.2015 року, відпустки за власний рахунок на невизначений строк.

Наказом т.в.о. начальника центру №115-к від 03.06.2015 року ОСОБА_4, лікаря-патологоанатома відділення гістологічних досліджень (1ставка) звільнено з 03.06.2015 року за прогули без поважних причин з 27.04.2015 року по 02.06.2015 року (п.4 ст.40 КЗпП України) та звільнено його з посади лікаря-патологоанатома відділення інфекційної патології за сумісництвом на 0,25 ставки з 03.06.2015 року за прогули без поважних причин з 27.04.2015 року по 02.06.2015 року (п.4 ст.40 КЗпП України).

З метою отримання пояснень, вручення ОСОБА_4 копії наказу про звільнення та трудової книжки, комісія з працівників Державного патологоанатомічного центру України 03.06.2015 року здійснила виїзд за місцем проживання ОСОБА_4: АДРЕСА_1, де двері ніхто не відчинив; вул. Тургенєва,4/1, де ОСОБА_4 вдалось зустріти на подвір'ї вказаного будинку, однак на жодні спроби комісії запросити його до діалогу він не реагував, покинув подвір'я, зайшовши в будинок, про що було складено відповідні акти (а.с.112-113, т.1).

11.06.2015 року Державним патологоанатомічним центром України на адресу ОСОБА_4 було направлено листа № 153 про необхідність з'явитись до центру для отримання власноручно трудової книжки та копії наказу про звільнення за прогули з 27.04.2015 року по 02.06.2015 року, згідно п.4 ст.40 КЗпП України з посади лікаря-патологоанатома відділення гістологічних досліджень та лікаря-патологоанатома відділення інфекційної патології за сумісництвом на 0,25 ставки Державного патологоанатомічного центру України (наказ №115-к від 03.06.2015 року). Вказаний лист було отримано ОСОБА_4 особисто 04.07.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 у період з 27.04.2015 року по 02.06.2015 року не зявлявся на роботу без поважних причин, а отже, допустив прогул, тому підстав для його поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди нема. Відповідач, видаючи наказ про переведення ОСОБА_4 з 0,5 на 0, 25 ставки за сумісництвом, не попередив його про зміну істотних умов праці, проте позов у цій частині подано з пропуском строку звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги про порушення встановленої процедури при звільненні ОСОБА_4 є безпідставними.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Так, факт відсутності ОСОБА_4 на робочому місці в період з 27.04.2015 року по 02.06.2015 року підтверджується актами про відсутність на робочому місці складеними комісією, табелями обліку робочого часу за лютий-червень 2015 року і не оспорюється позивачем.

Суд першої інстанції встановив, що поважних причин невиходу на роботу у період з 27.04.2015 року по 02.06.2015 року у позивача не було.

Як пояснив ОСОБА_4 в засіданні апеляційного суду, його неявка на роботу у цей період була зумовлена лише порадою його тодішнього представника.

Отже, у період з 27.04.2015 року по 02.06.2015 року ОСОБА_4 допустив прогул.

Неналежна правнича допомога, на що посилався апелянт, не є поважною причиною невиходу на роботу.

Факт передачі ОСОБА_4 17.05.2015 року заяви про надання відпустки за власний рахунок не має правового значення, оскільки ця заява як безпідставна не була задоволена, наказ про надання відпустки не видавався.

Так, в порушення ст. 26 Закону України «Про відпустки», наказами центру ОСОБА_4 вже було надано відпустки без збереження заробітної плати на строк понад 15 календарних днів - в період з16.02.2015 року по 17.04.2015 року.

Колегія суддів констатує, що роботодавець, надіславши на адресу позивача листи 22.04.2015, 04.05.2015 року, 19.05.2015 року, вжив належних заходів щодо повідомлення ОСОБА_4 про закінчення відпусток і необхідність приступити до роботи.

В свою чергу у позивача існував обовязок пересвідчитись, чи перебуває він у відпустці і приступити до роботи, виходячи зі строків її закінчення.

Відповідачем при обранні виду стягнення належно враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку та його істотну тривалість, заподіяну ним шкоду у виді безпідставного нарахування заробітної плати працівнику, що не зявляється на роботі, і обґрунтовано застосував стягнення у виді звільнення.

Не грунтуються на законі і доводи позивача про порушення відповідачем ст. 149 КЗпП України, відповідно до якої до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 04.05.2015, 19.05.2015 було надіслано позивачу рекомендовані листи з повідомленням про вручення щодо надання пояснень стосовно причин неявки на роботу, які були отримані повноважним представником позивача.

Той факт, що письмові пояснення позивач не надав, не позбавляло відповідача права застосовувати дисциплінарне стягнення.

В свою чергу метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з'ясування обставин, за яких вчинено проступок, для врахування цього поряд з іншими обставинами при обранні виду стягнення, а тому сам по собі факт неотримання власником таких пояснень за відсутності даних про поважність причин вчинення проступку не може бути підставою для визнання рішення про застосування дисциплінарного стягнення незаконним.

Частинами 1, 2 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

За частиною 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції у відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України дав належну оцінку представленим доказам в їх сукупності (показанням свідків, акту про неможливість вручення копії наказу та трудової книжки від 03.06.2015 року, даним про направлення поштою копії наказу про звільнення та трудової книжки 03.06.3015 року, отримання позивачем повідомлення про звільнення 04.07.2015 року і необхідність зявитися для вручення трудової книжки) і дійшов обґрунтованого висновку про те, що копія наказу і трудова книжка не були вручені позивачу в день звільнення не з вини відповідача.

Суд першої інстанції також правильно констатував факт порушення ч. 2 ст. 32 КЗпП України (неповідомлення працівника про зміну істотних умов праці не пізніш як за два місяці) при видачі наказу № 25-од від 31.03.2015 року про переведення ОСОБА_4 з 0,5 ставки на 0,25 ставки посадового окладу за сумісництвом.

Листом від 22.04.2015 року № 107 відповідач повідомляв позивача про необхідність приступити до виконання своїх посадових обов'язків лікаря-патологоанатома відділення гістологічних досліджень та лікаря-патологоанатома відділення інфекційної патології за сумісництвом на 0,25 ставки 27.04.2015 року. Також листом від 11.06.2015 року позивач повідомлявся про звільнення з посади лікаря-патологоанатома відділення гістологічних досліджень та лікаря-патологоанатома відділення інфекційної патології за сумісництвом на 0,25 ставки.

Згідно з ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Отже, з часу отримання позивачем вказаних листів він дізнався про порушення свого права.

Відтак обґрунтованим є висновок суду про те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами про скасування наказу про № 25-од від 31.03.2015 року з пропуском тримісячного строку звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України, що є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судове рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 18 травня 2018 року.

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуюча у першій інстанції: ОСОБА_7 Провадження № 22-ц/792/710/18

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 54