АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/8407/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Міцнея В. Ф., Одинака О. О.

секретар Скакун К.В.

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4, про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2017 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Волошин С. О.),

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Зазначав, що відповідач ОСОБА_2 22 вересня 2016 року у денний час, керуючи мотоциклом Kawasaki КLХ-660, у м. Чернівці порушив Правила дорожнього руху допустив зіткнення з його (позивача) автомобілем RENAULT Trafic, державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував третя особа ОСОБА_4, внаслідок чого автомобілю заподіяно механічні пошкодження переднього бампера, правого переднього крила та капота. Вартість матеріального збитку складає 13105 грн.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці 13 жовтня 2016 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Посилаючись на указані обставини, відмову відповідача відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, позивач просив стягнути на його користь з відповідача 13105 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9555 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 4000 грн - моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України у редакції 2004 року, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного рішення, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України у вказаній редакції під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди частково, суд першої інстанції виходив з доведеності завдання позивачеві такої шкоди на суму 9555 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком.

У справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля RENAULT Trafic, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 20 серпня 2013 року (а.с.8).

Встановлено, що 22 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_2 в денний час, керуючи мотоциклом Kawasaki КLХ-660, у м. Чернівці порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем RENAULT Trafic, державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував третя особа ОСОБА_4

Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження переднього бампера та капота. Указані обставини встановлені постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно од ст. 60 ЦПК України у редакції 2004 року, яка була чинною на час ухвалення рішення кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (на даний час - ст. 81 ЦПК).

На підтвердження факту завдання матеріальної шкоди та його розміру, позивач посилався на зміст указаної постанови суду, рахунок-фактуру №СФ-0000067 від 21 серпня 2017 року, акт №ОУ-0000041 виконаних робіт, яким встановлено виконання таких ремонтних робіт: підготовка до фарбування та фарбування переднього бампера на суму 5460 грн; ремонт, підготовка до фарбування та фарбування капота на суму: 4095грн. (а.с.9-11, 60).

Згідно квитанції №282 на рахунок ПП ОСОБА_5 ОСОБА_1 сплачено 13105 грн за указаний ремонт автомобіля, в т.ч. 3555 грн за ремонт та фарбування переднього правого крила автомобіля, пошкодження якого суд першої інстанції визнав таким, що не перебуває у причинному зв'язку з ДТП, що мала місце з участю відповідача (а.с.61).

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами завдання позивачеві матеріальної шкоди на указану суму.

В апеляційній скарзі йдеться про те, що позивачем не доведено наявність відповідних пошкоджень на бампері та капоті автомобіля, що вимагало ремонту на зазначену позивачем суму.

Проте такі доводи не ґрунтуються на наявних у справі доказах.

У справі доведено, що для усунення пошкоджень, спричинених відповідачем автомобілю, були проведені необхідні ремонтні роботи, фактична вартість яких складає 9555 грн.

Показання свідка ОСОБА_6, матеріали справи про адміністративне правопорушення не спростовують висновку суду про те, що для відновлення пошкоджень проведення відповідних ремонтних робіт було необхідним.

Заявник посилається про те, що суд першої інстанції прийняв як докази наявності пошкоджень автомобіля фотознімки.

Проте відповідачем інших доказів на спростування тих, які подані позивачем, не надано, не спростовано наявність відповідних пошкоджень після ДТП.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі наявних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку, а доводи апеляційної скарги про недоведеність позову в цій частині та порушення норм процесуального права є необґрунтованими.

Рішення у цій частині відповідає нормам ч. ч. 1, 2 ст. 1166, п. 1 ч. 1 ст. 1188, 1192 ЦК України.

Що ж до рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди на суму 4000 грн, то воно підлягає зміні, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов в указаній частині частково на суму 4000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода полягає в отриманні сильного стресу при ДТП, нервових перевантажень, спричинених тривалим вирішенням питання щодо ремонту автомобіля та відшкодування шкоди, порушення звичного способу життя позивача.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року є підставою для зміни рішення в частині розміру моральної шкоди.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. п. 4, 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У справі встановлено, що відповідач є винним у скоєнні ДТП, внаслідок якої автомобіль позивача дістав пошкодження.

Тому доводи позивача про те, що йому завдано моральної шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна, є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги про недоведення завдання моральної шкоди не заслуговують на увагу.

Проте, при визначенні розміру відшкодування суд першої інстанції у повній мірі не враховував обставин, з яких позивач виходить оцінюючи завдану йому шкоду, вимог розумності і справедливості, а тому визначений ним розмір відшкодування є непропорційним.

Суд першої інстанції безпідставно врахував тривалий період невирішення питання про ремонт автомобіля як обставину, що дає підстави для відшкодування моральної шкоди оскільки право обрання способу відшкодування шкоди належить позивачу.

Тому з урахуванням указаних обставин, на часткове задоволення апеляційної шкоди, рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди, підлягає зміні: з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України розподіл судових витрат слід змінити. Зважаючи на часткове задоволення вимог про відшкодування немайнової шкоди та їх частки в обсязі задоволення усіх позовних вимог розмір витрат з оплати витрат на правову допомогу слід зменшити на 1/4.

Тому за наслідками зміни судового рішення, розмін указаних витрат слід зменшити з 3840 грн до 2880 грн.

Щодо витрат зі сплати судового збору, то внаслідок їх стягнення судом першої інстанції у меншому розмірі підстави для їх зміни відсутні.

При сплаті судового збору за подання апеляційної скарги заявником не доплачено 704 грн (за оскарження вимог немайнового характеру), а тому з урахуванням часткового задоволення вимог апеляційної скарги судовий збір у рівних частках (по 352 грн) слід стягнути зі сторін на користь держави (ст. 141 ЦПК України).

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2017 року змінити в частині розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2880 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) гривень - витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 на користь держави по 352 (триста п'ятдесят дві) гривні з кожного - судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 23 січня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: В. Ф. Міцней

О. О. Одинак