Єдиний унікальний номер 448/1481/16-ц
Провадження № 4-с/448/1/18
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10.01.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:

головуючого судді Білоус Ю.Б.,

при секретарі Крив'як О.В.,

за участю державного виконавця Полянської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Мостиського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною скаргою, якою просила суд: визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття провадження, винесену 17.10.2016 року державним виконавцем Мостиського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_2, у виконавчому провадженні за № 52654058, якою одночасно відкрито виконавче провадження та постановлено стягнення виконавчого збору, накладення арешту на усе майно та кошти й заборону відчуження майна; визнати дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на усе майно та кошти й заборону відчуження майна протиправними.

Заявлені вимоги мотивувала, зокрема, тим, що строк звернення виконавчого листа до виконання давно втратив чинність та судом ніколи не поновлювався. Крім того, вважає, що державний виконавець допустилася помилок, постановляючи в постанові про відкриття виконавчого провадження вимоги про її (ОСОБА_3О.) арешт майна та оголошення заборони про його відчуження, чим не наданої їй строк для добровільного виконання, а відтак порушено процедуру вчинення виконавчих дій.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не зявилася, однак подала заяву, в якій просить суд здійснити розгляд справи у її відсутності та зазначає, що вимоги скарги підтримує в повному обсязі.

Державний виконавець Мостиського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_2, в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечила, покликаючись на те, що при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження за № 52654058 від 17.10.2016 року, вона керувалася нормами чинного законодавства.

Представник заінтересованої особи КС «Львівська» в судове засідання не зявився, проте подав до суду письмовий відзив на скаргу, в якому зазначає, що із скаргою ОСОБА_1 не погоджується і вважає її надуманою і направленою на затягування виконання рішення Мостиського районного суду Львівської області від 20 вересня 2012 року.

Вказує, що на момент подачі заяви про відкриття виконавчого провадження дії державного виконавця чітко регламентовані вищевказаним законом який вступив в дію з 05.10.2016 року. Стверджує, що скаржник всіляко намагається уникнути виконання законного рішення суду, оскаржуючи будь-які виконавчі документи і вводячи в оману суди різних інстанцій, з 2014 року. В своїй скарзі Боржник керується і тлумачить Закон України «Про виконавче провадження» в старій редакції не розуміючи, що державний виконавець відкриваючи виконавче провадження керувався новим законом, в якому чітко передбачено всю процедуру виконавчих дій. Скарга не містить жодного посилання на норми нового Закону «Про виконавче провадження», тому з неї не можна зрозуміти, які саме норми і якого законодавчого акту порушено державним виконавцем.

Щодо факту пропуску терміну на предявлення виконавчого документу до виконання, то зазначає, що виконавчий документ (виконавчий лист № 1314/1137/20122 виданий Мостиським районним судом Львівської області 22.10.2012 року, предявлено в перше до виконання 05.06.2013 р. на адресу ВДВС Мостиського РУЮ. 11.06.2013р. державним виконавцем Грицалик М.Я., відділу ДВС Мостиського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. У звязку із тим, боржниця перебуває на обліку як одержувач пенсії, в УПФУ в Мостиському районі, що територіально підвідомче Галицькому ВДВС Львівського МУЮ, виконавцем 26.06.2013р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, та виконавчий документ направлено за належністю у Галицьку ДВС ЛМУЮ для виконання. 08.08.2013р. державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь КС «Львівська» заборгованості в розмірі 21 749,58 грн.

Також зазначає, що з метою забезпечення реального виконання рішення Мостиського районного суду Львівської області, Кредитна спілка «Львівська» у клопотанні від 20 жовтня 2014 року просила, Галицький відділ ДВС Львівського МУЮ накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника та оголосити заборону на його відчуження, що належить ОСОБА_3. В подальшу виконавчі документи повертались з одного відділу ДВС Львівської області до другого і фактично, без пропуску терміну на предявлення до виконання, на виконання вищевказаного Рішення Мостиського районного суду Львівської області, 17.10.2016 року відкрито виконавче провадження.

Вказує, що одним із заходів примусового виконання рішення є арешт майна боржника. Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно, даним правом Кредитна спілка «Львівська» скористалась. Винесення окремих постанов на кожну виконавчу дію не передбачено.

З огляду на наведене, вважає, що державним виконавцем правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешт на майно боржника та забороною його відчуження, а тому просить суд відмовити ОСОБА_1 у даній скарзі.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали скарги, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даної скарги, виходячи з наступних підстав.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 17.10.2016 року державний виконавцем Мостиського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 52654058), де вказується, що така постанова винесене на підставі заяви про примусове виконання рішення суду згідно виконавчого листа Мостиського районного суду Львівської області № 1314/1137/2012 від 22.10.2012 року про солідарне стягнення боргу в розмірі 20284 грн. 20 коп. з боржника ОСОБА_1 в користь КС «Львівська». В даній постанові зазначається, що заява стягувача про примусове виконання подана 12.10.2016 року.

При винесенні даної постанови державний виконавець керувався ст.ст.3, 24, 26, 27, 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2013 року № 1404-VIII (тобто в новою редакцією закону, який набрав чинності з 05.10.2016 року), де такі статті на час винесення спірної постанови регламентували наступне.

Стаття 3 (за назвою «Рішення, що підлягають примусовому виконанню. Виконавчі документи») передбачає, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) субєктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Стаття 24 (за назвою «Місце виконання рішення») передбачає, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконання рішення, яке зобовязує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Стаття 26 (за назвою «Початок примусового виконання рішення») передбачає, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи. Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Під час пред'явлення виконавчого документа до виконання подаються: 1) у разі виконання рішення про конфіскацію майна у кримінальному провадженні копії опису майна і відповідного судового рішення. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився; у разі виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

Стаття 27 (за назвою «Виконавчий збір») передбачає, що виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем.

У разі наступних предявлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у звязку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Стаття 56 (за назвою «Арешт і вилучення майна (коштів) боржника») передбачає, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обовязковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обовязково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб марка, модель, рік випуску, об'єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, повязаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п'ять робочих днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту.

Виявлені під час опису цінні папери, ювелірні та інші побутові вироби із золота, срібла, платини і металів платинової групи, дорогоцінного каміння і перлів, а також лом і окремі частини таких виробів, на які накладено арешт, підлягають обовязковому вилученню і не пізніше наступного робочого дня передаються на зберігання установам Національного банку України, які зобовязані прийняти їх на безоплатній основі. Арешт на цінні папери накладається в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України.

Під час проведення опису майна боржника юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку.

З наведеного вбачається, що державний виконавець Мостиського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_2 при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження за № 52654058 від 17.10.2016 року, керувалася нормами чинного на той час законодавства та діяла в межах повноважень державного виконавця. Винесення окремих постанов на кожну виконавчу дію не передбачено.

Що ж стосується покликання ОСОБА_3 на пропуску строку для предявлення виконавчого документу до виконання, то такі спростовуються матеріалами справи. Зокрема із листа ВДВС Мостиського РУЮ Львівської області (а.с.67) відомо, що виконавчий документ - виконавчий лист № 1314/1137/20122, виданий Мостиським районним судом Львівської області 22.10.2012 року, предявлено в перше до виконання 05.06.2013 р. на адресу ВДВС Мостиського РУЮ. 11.06.2013р. державним виконавцем Грицалик М.Я., відділу ДВС Мостиського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 26.06.2013року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ направлено на виконання у Галицький ВДВС Львівського МУЮ для проведення стягнення із пенсії боржника. В подальшому, виконавчий документ було повернуто до Мостиського РВ ДВС ГТ УЮ у Львівській області на виконання вищевказаного Рішення Мостиського районного суду Львівської області та 17.10.2016 року державним виконавцем Полянською О.М. відкрито виконавче провадження ВП №52654058 без пропуску строку для предявлення виконавчого документу до виконання.

Враховуючи усе вищенаведене, суд вважає, що оскаржуване рішення було прийняте державним виконавцем відповідно до закону та в межах повноважень, а тому в задоволенні даної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.258-260, 447-451 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Мостиського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.Б. Білоус

Ухвала набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус