Справа № 472/1199/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" січня 2018 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

за участю секретаря Шашуро А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, треті особи: реєстратор ОСОБА_2 райдержадміністрації Миколаївської області, Селянське (фермерське) господарство "Пролісок", про визнання права власності у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, третіх осіб: реєстратор ОСОБА_2 райдержадміністрації Миколаївської області, Селянське (фермерське) господарство "Пролісок", про визнання права власності у порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивував тим, що 25 червня 2015 року в смт Веселинове Веселинівського району Миколаївської області помер ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло, зокрема, право власності на земельну ділянку площею 4,21 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0106, розташовану в межах території ОСОБА_2 селищної ради Веселинівського району Миколаївської області.

За життя ОСОБА_3 заповіту не залишив. Спадкоємців, визначених ст. ст. 1261-1264 ЦК України немає, а тому він, як племінник, відповідно до ст. 1265 ЦК України у пяту чергу набув право на спадкування за законом та прийняв спадщину. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вище зазначену земельну ділянку нотаріус відмовив посилаючись на невідповідність наданих документів чинному законодавству, а саме, через те, що право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку було зареєстровано після його смерті.

Позивач зазначає, що така ситуація склалась внаслідок того, що ОСОБА_3 успадкував зазначену земельну ділянку після смерті ОСОБА_4, померлої 29 березня 2012 року в смт Веселинове Миколаївської області. При отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус, на виконання вимог діючого на той час законодавства в державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 587378, яким було посвідчено право власності спадкодавиці на спадкову земельну ділянку, зробив відмітку про перехід права власності до ОСОБА_3

В свою чергу ОСОБА_2 відділом Держкомзему у проставленні такої відмітки було відмовлено у звязку з реорганізацією установи, а з 1 січня 2013 року у звязку зі змінами в законодавстві право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

17 травня 2015 року ОСОБА_3 уклав договір з Селянським (фермерським) господарством «Пролісок», за яким надав останньому успадковану земельну ділянку в оренду терміном на 49 років, а 25 червня 2015 року ОСОБА_3 помер. Не володіючи інформацією про смерть ОСОБА_3, представник СФГ «Пролісок» 26 червня 2015 року звернувся до Реєстраційної служби ОСОБА_2 районного управління юстиції Миколаївської області з заявою про реєстрацію набутого СФГ «Пролісок» права оренди земельної ділянки та надав необхідні для цього документи, у тому числі і свідоцтво про право на спадщину за заповітом та державний акт з відміткою нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_3

Реєстратор зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку та здійснила реєстрацію за СФГ «Пролісок» права оренди земельної ділянки.

Таким чином склалася ситуація, за якої право власності ОСОБА_3 на успадковану ним після ОСОБА_4 земельну ділянку було зареєстровано після його смерті.

За таких обставин позивач не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Для підтвердження обставин прийняття спадщини позивач заявив клопотання про витребування від приватного нотаріуса ОСОБА_2 районного нотаріального округу спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3

Ухвалою суду від 30 листопада 2017 року від приватного нотаріуса ОСОБА_2 районного нотаріального округу витребувано копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність за участю його представника ОСОБА_5, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Веселинівського району Миколаївської області ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала повністю.

Представник третьої особи, реєстратор ОСОБА_2 райдержадміністрації Миколаївської області ОСОБА_7, в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Заперечень не надала.

Представник Селянського (фермерського) господарства "Пролісок" в судове засідання не зявився. Від голови С(Ф)Г «Пролісок» ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Заперечень не надав.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заяви сторін, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі ст. 1258 та 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Частинами 1 ст. 1297 та ст. 1298 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що 25 червня 2015 року в смт Веселинове Веселинівського району Миколаївської області помер ОСОБА_3, смерть якого було зареєстровано відділом ДРАЦС ОСОБА_2 РУЮ у Миколаївській області в Книзі реєстрації смертей 01 липня 2015 року за актовим записом № 75, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ФП №221762.

Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло, зокрема право власності на земельну ділянку площею 4,21 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0106, розташовану в межах території ОСОБА_2 селищної ради Веселинівського району Миколаївської області.

Матеріалами спадкової справи № 65/2015 встановлено, що за життя ОСОБА_3 заповіту не склав. Спадкоємців визначених ст.ст. 1261-1264 ЦК України у спадкодавця не було.

Тими ж матеріалами спадкової справи встановлено, що позивач ОСОБА_1, як племінник, відповідно до ст. 1265 ЦК України у пяту чергу набув право на спадкування за законом та прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, подавши 25 липня 2015 року приватному нотаріусу ОСОБА_2 районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_9 заяву про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 190.

Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, судом не встановлено.

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_2 районного нотаріального округу Миколаївської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 серпня 2017 року № 700/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,21 га, яка розташована в межах території ОСОБА_2 селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, що належить ОСОБА_3, оскільки власник земельної ділянки помер 25 червня 2015 року, а його право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 червня 2015 року (тобто, через день після смерть), що суперечить вимогам чинного законодавства.

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24 листопада 2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 370 вбачається, що ОСОБА_3 успадкував після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 29 березня 2012 року, земельну ділянку площею 4,21 га, розташовану в межах території ОСОБА_2 селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, кадастровий номер: :02:000:0106, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку було посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 587378, виданим ОСОБА_2 райдержадміністрацією Миколаївської обласні 31 липня 2006 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності землю за № 11.

На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.

Згідно з копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 587378, виданого ОСОБА_2 райдержадміністрацією Миколаївської обласні 31 липня 2006 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності землю за № 11 на імя ОСОБА_4 нотаріус, на виконання вище зазначених вимог законодавства в зазначеному державному акті зробив відмітку про те, що ним: «24 листопада 2012 року за реєстровим № 870 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить до ОСОБА_3».

Разом з тим, відмітка органу, який здійснював державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень на момент виникнення спірних правовідносин, про перехід права власності на земельну ділянку, у державному акті відсутня.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 102526638 від 03.11.2017 року право приватної власності на земельну ділянку площею 4,2123 з кадастровим номером :02:000:0106, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території ОСОБА_2 селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, на підставі вище зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровано 26 червня 2015 року за ОСОБА_3, тоді як останній помер 25 червня 2015 року.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1, ч. 2 та ч. 6 ст. 126 ЗК України (в редакції від 07.11.2012 року, чинній на день отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину.

При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.

У відповідності до статей 1225 ЦК України і 131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Оцінивши вказані докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені в позовній заяві, а тому суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на вищезазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 16, 1218, 1223, 1268-1270 ЦК України та ст.ст. 76, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, у порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 4,2123 га, кадастровий номер земельної ділянки - :02:000:0106, яка розташована в межах території ОСОБА_2 селищної ради Миколаївської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, успадковану ним після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, померлого 25 червня 2015 року в смт Веселинове Веселинівського району Миколаївської області, право власності на яку було посвідчено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 24 листопада 2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрованим в реєстрі за № 370, про що в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 587378, виданому 31 липня 2006 року ОСОБА_2 райдержадміністрацією Миколаївської області та зареєстрованому в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 11 на імя ОСОБА_4, зроблено відповідну відмітку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_10