Справа №461/7862/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

29 січня 2018 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Збожній О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача 890 368,30 грн. боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 14.07.2005 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав від позивача грошові кошти у розмірі 288 135,00 грн., що еквівалентно 57 000,00 доларів США та зобовязався повернути вказану суму до 24.07.2005 року, однак не зробив цього. 01.09.2005 року приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_3 видано позивачу виконавчий напис нотаріуса №2849 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у сумі 288 135,00 грн. за договором позики від 14.07.2005 року. Вкзаний виконавчий напис предявлено до виконання та виконано частково. Станом на 27.03.2013 року на користь стягувача сплачено 187 310,91 грн., що еквівалентно 23 413,86 доларів США. Залишок заборгованості відповідача перед позивачем станом на день звернення до суду становить 33 586,13 доларів США, що еквівалентно 890 368,30 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує та просить задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує .

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у його відсутності з винесенням заочного рішення, на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що 14.07.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №3273, відповідно до умов якого останній отримав від позивача грошові кошти у розмірі 288 135,00 грн., що еквівалентно 57 000,00 доларів США та зобовязався повернути вказану суму до 24.07.2005 року /а.с.5/.

Факт укладення договору та передачі позичкодавцем коштів в сумі 288 135,00 грн. позичальнику підтверджується розпискою від 14.07.2005р. /а.с.6/.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1. ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Як видно з витягу із спецрозділу виконавчого провадження №40036336, за виконавчим написом від 01.09.2005р. №2849 приватного нотаріуса ЛМНО ОСОБА_3 /а.с.24/ з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 187 310,91 грн. заборгованості за договором позики. Залишок заборгованості становить 102824,09 грн.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як видно розрахунку заборгованості /а.с.3/, така станом на 14.11.2017 року становить 890 368,30 грн.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним, так як матеріалами справи доведено обставини на які посилається позивач, тобто у відповідача дійсно наявна заборгованість по вищезазначеному договору позики, відповідач в судове засідання не зявився та не подав суду жодних доказів на спростування позовних вимог, а тому позов слід задоволити.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) заборгованість в сумі 890 368 (вісімсот девяносто тисяч триста шістдесят вісім) гривень 30 копійок за договором позики посвідченим приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_4 14.07.2005 року за реєстровим №3273.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 8000,00 грн. судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Стрельбицький В.В.