Справа№487/9280/14-ц
Провадження №4-с/487/15/18
УХВАЛА

Іменем України

31.01.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва в складі:

головуючого судді Кузьменко В.В.,

за участю:

секретаря Каламурза О.В.,

представника скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця,

в с т а н о в и в:

15.09.2016 року ОСОБА_2 звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва зі скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 по направленню на її адресу вимоги державного виконавця № 23572/01.02-38/11 від 30.08.2016 року у виконавчому провадженні № 51806374; визнати незаконною та скасувати вимогу старшого державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 № № 23572/01.02-38/11 від 30.08.2016 року у виконавчому провадженні№ 51806374.

Свої вимоги мотивував тим, що у вимозі державного виконавця № 23572/01.02-38/11 від 30.08.2016 року зазначається, що у зв'язку з тим, що гр. ОСОБА_5 перебуває в СІЗО Миколаївської області, вселення буде проводитись за участю представника за довіреністю. Відповідно до ст.79 ЗУ Про виконавче провадження примусове вселнення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Також рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05.07.2016 року визначено вселити гр. ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_1. Вказане свідчить, що виконання рішення суду про вселення полягає у забезпеченні входження у приміщення та проживання у ньому саме стягувача, а не представника, як зазначено у вимозі державного виконавця № 23572/01.02-38/11 від 30.08.2016 року, адже ні ЗУ Про виконавче провадження ні рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05.07.2016 року не передбачено входження до квартири АДРЕСА_2 та проживання у вказаній квартирі будь-яких інших осіб, крім стягувача, яким є ОСОБА_5 Вказане свідчить про неправомірність старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 по направленню на адресу гр. ОСОБА_2 вимоги державного виконавця № 23572/01.02-38/11 від 30.08.2016 року і незаконність вказаної вимоги.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав вимоги скарги просив їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у скарзі.

Старший державний виконавець Заводського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду скарги був повідомлений належним чином. Надав заперечення на скаргу, в якому посилаючись на те, що доводи заявника, що вимога державного виконавця № 23572/01.02-38/11 від 30.08.2016 року є незаконною та неправомірною, оскільки зазначено, що вселення буде проводитись за участю представника за довіреністю, у зв'язку з тим, що стягувач ОСОБА_5 перебуває на даний момент в СІЗО Миколаївської області, що суперечить ст. 79 ЗУ Про виконавче провадження примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі та його проживання (перебування) у ньому, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 8, 9 ЗУ Про виконавче провадження, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник, які можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, кррім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов'язаний вчинити певні дії особисто. З урахуванням положень ст.12 ЗУ Про виконавче провадження, представник наділяється правами та обов'язками сторони виконавчого провадження, інтереси якої він представляє. Як вбачається у виконавчому документі, стягувач ОСОБА_5 на даний час перебуває в СІЗО в Миколаївській області, що унеможливлює використання ним своїх прав та обов'язків передбачених ЗУ Про виконавче провадження. Представник стягувача ОСОБА_6 надала довіреність від 11.12.2014 року, яка посвідчена Першою Миколаївською нотаріальною конторою Миколаївської області. Представника стягувача наділено спеціальними повноваженнями щодо представлення інтересів стягувача в процесі виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до такого висновку.

Постановою державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області 02.08.2016 відкрито виконавче провадження № 51806374 на підставі заяви представника стягувача та виконавчого листа по справі № 487/9280/14-ц виданого 20.07.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва про вселення ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_3.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2016 року державним виконавцем боржнику ОСОБА_2 надано строк для самостійного виконання рішення до 09.08.2016 року.

10.08.2016 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_4 та встановлено, що рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2016 року по справі № 487/9280/14-ц про вселення ОСОБА_5 до квартири № 72 по вулиці Чигрина у м. Миколаєві боржником ОСОБА_2 не виконано.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.79 ЗУ Про виконавче провадження (який діяв на момент здійснення виконавчих дій) державний виконавець перевіряє виконання рішення про вселення стягувача на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення державний виконавець виконує його примусово.

Відповідно до вимог ч.1, ч.5 ст. 9 ЗУ Про виконавче провадження (який діяв на момент здійснення виконавчих дій) сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов'язаний вчинити певні дії особисто. Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Враховуючи те, що оскаржувані дії старшого державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, вчинені відповідно до закону, тому у задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 450, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Згідно з п.п.15.5 п.15 ч.1 перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва.

Суддя Заводського районного суду

м. Миколаєва В.В.Кузьменко