АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року

м. Харків

справа № 628/2079/17

провадження № 22ц/790/3324/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Кружиліної О.А.,

суддів: Бровченка І.О., Хорошевського О.М.,

імена (найменування сторін):

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_5

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року в складі судді Цендра Н.В.

в с т а н о в и в:

16 серпня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися у суд з позовом про стягнення майнової та моральної шкоди.

Доводи позовної заяви мотивовані тим, що ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були звільнені від кримінальної відповідальності передбаченої частиною 2 статті 190 КК України на підставі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Тобто пройшло 5 років з дня вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення.

Позивачі зазначали, що відповідачі з 05 грудня 2008 року весь час уникали кримінальної відповідальності через що вони вимушені були звертатися до різних правоохоронних органів з заявами та скаргами.

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що відповідачі визнані винними у скоєнні злочину проти них, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою. При цьому посилаються на те, що злочин проти них був скоєний 05 грудня 2008 року, а сума, якою заволоділи відповідачі злочинним шляхом, складає 38 000 грн не повернута до цього часу.

У зв'язку з неправомірними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_5 позивачі просили суд стягнути з відповідачів завдану їм матеріальну шкоду з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних на загальну суму, яка складає 132 017,26 грн та моральну шкоду у розмірі по 250 000 грн з кожного відповідача.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачів 132 017,26 грн майнової шкоди та по 250 000 грн моральної шкоди кожному.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Зокрема, зазначала, що ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 02 серпня 2017 року при розгляді кримінальної справи відповідачів було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі частини 1 статті 49 КК України за закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому судом було встановлено, що обвинуваченими було вчинено злочин 05 грудня 2008 року. Потерпілим було роз'яснено право звернутись до суду з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.

Вважала, що у справі є достатні докази винуватості особи у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, а закриття кримінальної справи за правилами КПК не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

У справі наявний факт вчинення обвинуваченими-відповідачами кримінального правопорушення та наявність майнової та моральної шкоди, заподіяної таким правопорушенням. Позивачі звільняються від обов'язку доказування факту вчинення щодо них кримінального правопорушення і тільки розмір майнової та моральної шкоди являється предметом спору в суді. У справі є достатні докази винуватості осіб - обвинувачених-відповідачів у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 2 статті 190 КК України.

ОСОБА_1 вважала, що суд повинен був досліджувати докази по кримінальній справі, а не давати оцінку відсутності боргової розписки обвинувачених-відповідачів.

З 05 грудня 2008 року позивачами втрачено 38 000 грн, які до цього не повернуті, а тому є підстави для застосування статті 625 ЦК України.

Щодо визначення розміру моральної шкоди, то суду необхідно врахувати тяжкість злочину, глибину страждань багато років, втрату 38 000 грн, невизнання своєї вини відповідачами, а тому заявлений розмір моральної шкоди - 500 000 грн являється справедливим та розумним в даному випадку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вважали рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року законним, обґрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із положень статті 62 Конституції України, статей 202, 205-208, 545, 640, 1046, 1047 ЦК України та мотивував своє рішення тим, що договір позики в письмовій формі сторони не укладали, інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики сторони не надали, а за таких підставі дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів спірних грошових коштів. Крім того, з тексту ухвали Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 02 серпня 2017 року, за якою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України, на підставі пункту 3 частини 1 статті 49 КК України, вбачається, що питання, чи мало місце заволодіння майном позивачів шляхом обману та зловживання їх довірою та чи вчинені ці дії відповідачами, вирішено не було, оскільки мотивувальна частина даної ухвали складається з зазначенням даних згідно обвинувального акту, тобто вина відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 судом встановлена не була.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів у повному обсязі погодитись не може, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи свої позовні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як на підставу стягнення з відповідачів збитків, спричинених інфляцією та відсотків за несвоєчасне виконання зобов'язань, посилалися на статтю 625 ЦК України.

У відповідності до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 цієї ж статті передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту статті 625 ЦК України, її положення поширюються на правовідносини між боржником та кредитором.

З огляду на викладене, положення статті 625 ЦК України поширюються на правовідносини, які виникають із договірних зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 18 березня 2010 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2010 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, матеріальної та моральної шкоди, встановлено, що договір позики між сторонами на суму 38 000 грн в письмовій формі не укладався.

Ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 02 серпня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України, на підставі пункту 3 частини 1 статті 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Зазначеною ухвалою суду встановлено, що обвинуваченими злочин був вчинено 05 рудня 2008 року, а саме заволодіння чужим майном (грошовими коштами в сумі 38 000 грн) шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому.

Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене, колегія суддів доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що ухвалою про закриття кримінального провадження було встановлено вину відповідачів, а тому факт передачі грошей позивачами відповідачам не підлягає доказуванню, приймає до уваги та вважає їх обґрунтованими.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 05 грудня 2008 року по 16 серпня 2017 року за невиконання грошового зобов'язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених ухвалою суду про закриття кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідачі мають грошове зобов'язання перед позивачами, що підтверджує ухвала Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 02 серпня 2017 року, яка набрала законної сили 10 серпня 2017 року (про що свідчать данні з Єдиного реєстру судових рішень), а саме: грошові кошти в розмірі 38 000 грн.

З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов'язання, а саме до 16 серпня 2017 року не повернули позивачам отримані грошові кошти, у позивачів виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції у справі, що розглядається, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% відсотків річних.

З урахуванням того, що станом на 16 серпня 2017 року (дату подачі позову) борг залишається неповернутим, колегія суддів бере до розрахунку період з 25 грудня 2008 року (дата, з якої позивачі зверталися до відповідачів щодо повернення боргу) по 16 серпня 2017 року. Зокрема, визначаючи розмір 3% річних, колегія суддів, враховуючи розмір суми боргу - 38 000 грн, виходить з 3 156 прострочених днів, та встановлює їх таким чином: 38 000 (сума боргу) : 100% х 3% : 365 (днів у році) х 3 156 (всього прострочених днів) = 9 857 грн.

Що стосується інфляційних втрат, то суд апеляційної інстанції виходить з наступного: суму боргу помножений на індекс інфляції за період з 25 грудня 2008 року по 16 серпня 2017 року: 38 000 грн х (1,021% + 1,029% + 1,014% + 1,009% + 1,005% + 1,011% + 0,999% + 0,998% + 1,008% + 1,009% + 1,011% + 1,009% + 1,018% + 1,019% + 1,009% + 0,997% + 0,994% + 0,996% + 0,998% + 1,012% + 1,029% +1,005% + 1,005% + 1,003% + 1,008% + 1,010% + 1,009% + 1,014% + 1,013% + 1,008% + 1,004% + 0,987% + 0,996% + 1,001% + 1,000% + 1,001% + 1,002% + 1,002% + 1,002% + 1,003% + 1,000% + 0,997% + 0,997% + 0,998% + 0,997% + 1,001% + 1,00% + 0,999% + 1,002% + 1,002% + 0,999% + 1,00% + 1,00% + 1,001% + 1,00% + 0,999% + 0,993% + 1,00% + 1,004% + 1,002% + 1,005% + 1,002% + 1,006% + 1,022% + 1,033% + 1,038% +1,01% + 1,004% + 1,008% + 1,029% + 1,024% + 1,019% + 1,03% + 1,031% + 1,053% + 1,108% + 1,14% + 1,022% + 1,004% + 0,99% + 0,992% + 1,023% + 0,987% + 1,02% + 1,007% + 1,009% + 0,996% + 1,01% + 1,035% + 1,001 % +0,998 % +0,999% + 0,997% + 1,018%+ 1,028%+ 1,018%+ 1,009%+ 1,011%+ 1,01%+ 1,009%+ 1,013%+ 1,016%+ 1,002%+ 0,999%+1,002%) = 70 420,83 грн.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з тим, що позивачам в результаті неправомірних дій відповідачів була спричинена моральна шкода, а за таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Колегія суддів вважає, що розмір відшкодування у 250 000 грн кожному з позивачів, визначений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у позовній заяві, необґрунтований, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь моральних страждань і переживань позивачів, завданих відповідачами, які до теперішнього часу не визнали себе винними у скоєнні злочину, не повернули гроші, навіть частково, тривалий час не були притягнуті до відповідальності, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладання значних додаткових зусиль для організації свого життя, приходить до висновку, що сума у 30 000 грн кожному з позивачів буде справедливою та розумною у даному випадку.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України скасовує судове рішення і ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог з підстав, передбачених пунктами 3,4 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року - скасувати і ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_3) інфляційні втрати у розмірі 70 420 (сімдесят тисяч чотириста двадцять) грн 83 коп. та 3% річних в сумі 9 857 (дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят сім) грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_3) по 30 000 (тридцять тисяч) грн кожному у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) в рівних частках на користь держави судові витрати, які підлягали сплаті у суд першої інстанції в розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн по 640 грн з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) в рівних частках на користь держави судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 920 (одна тисяча дев'ятсот двадцять) грн по 960 грн з кожного.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складене 16 липня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

О.М. Хорошевський