Справа № 450/4731/12 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/1985/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

при секретарі: Цап П. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права власності, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення, -

в с т а н о в и в:

В грудні 2012 року позивачка ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08 липня 2014 року просила визнати ОСОБА_2, ОСОБА_4 такими, що втратили право користуватися житловим будинком АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, набула права власності на будинок за договором іпотеки. У належному їй на праві власності будинку зареєстровані відповідачі. Відповідач ОСОБА_4 у будинку не проживає. Відповідач ОСОБА_2 у будинку проживає. У зв»язку з проживанням ОСОБА_2 в будинку та реєстрацією в такому ОСОБА_4 не може повноцінно ним користуватися та розпоряджатися, чим порушується її право власності.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 березня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права власності, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення задоволено.

Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_2 із житлового будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила відповідачка ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначила, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не встановлено дійсні обставини справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Районним судом не враховано, що до передачі будинку в іпотеку, вона була власником такого та на цій правовій підставі була зареєстровано в ньому, що спростовує висновки суду, що вона самоправно заволоділа житлом. Крім того, зазначила, що її не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення, оскільки згідно ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без їх участі та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлено, що згідно Витягу про державну реєстрацію прав №31342599 від 19.09.2011 року, ОСОБА_3 на підставі Договору іпотеки від 04.11.2010 року, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1079, є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 є колишнім власником зазначеного житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно Довідки №1084 від 24.06.2014 року, виданої Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Зазначені особи не перебувають у родинних відносинах із власником житлового будинку та не є членами сім'ї позивача в розумінні ст. 3 СК України, ч.2 ст. 64, ч.4 ст. 156 ЖК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1, суд виходив з того, що позивачка, як власник будинку, заперечує проти проживання відповідачів у будинку, а відтак її вимоги про усунунення порушення її права власності шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставними. Крім того, виселяючи ОСОБА_2 із житлового будинку, суд вважав, що позивач, як власник, вправі відповідно до ст. 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженні своїм майном, а також що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 без правової на те підстави, у зв'язку з чим в силу вимог ч. 3 ст. 116 ЖК України, підлягає виселенню як така, що самоправно зайняла жиле приміщення.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку»).

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-3057цс16 від 19.04.2017 року.

Матеріалами справи встановлено, що для забезпечення виконання зобов»язань за договором позики від 04.11.2010 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір іпотеки від 04.11.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1079, згідно якого передала в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1, який належав їй на праві власності.

Враховуючи, що іпотекодержатель ОСОБА_3 набула права власності на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки від 04.11.2010 року, колегія суддів приходить до висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося, але при цьому правовий статус спірного будинку як предмета іпотеки не змінився.

За таких обставин для вирішення спору про виселення ОСОБА_2 підлягають застосуванню положення ст. 40 Закону України «Про Іпотеку» та норми ст.109 ЖК України.

Тому, враховуючи, що ОСОБА_2 не може бути виселена з житлового будинку, який є предметом іпотеки, без надання іншого житла, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права власності, визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщеннямв будинку АДРЕСА_1, зняття їх з реєстраційного обліку та виселення - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20.12.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Левик Я. А.

Струс Л. Б.