Справа № 750/7135/18
Провадження № 4-с/750/51/18
15 серпня 2018 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Коверзнева В. О.,
з участю: секретаря судового засідання Скакун М. Ю., представника заявника адвоката ОСОБА_1, субєкта оскарження ОСОБА_2, стягувача ОСОБА_3;
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність старшого державного виконавця Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2,
заінтересована особа ОСОБА_3,
12.07.2018 року ОСОБА_4 (далі заявник) звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 (далі субєкт оскарження) з приводу ненадання йому довідки про розмір заборгованості зі сплати аліментів. Заявник також наполягає на зобовязанні субєкта оскарження видати йому вказану вище довідку та скасувати арешт на майно, який накладено постановою від 16.04.2018 року.
У судовому засіданні представник заявника підтримав скаргу частково. Він повідомив про отримання заявником від субєкта оскарження довідки про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, водночас наполягав на задоволенні скарги в частині зобовязання субєкта оскарження зняти арешт з належного заявникові майна.
Стягувач повідомила суду, що станом на день накладення арешту на майно заявник мав заборгованість зі сплати аліментів за два роки. На початку цього року заявник вирішив отримати від держави пільговий кредит на реконструкцію власного житла під заставу арештованого майна; саме це й спонукало його до погашення заборгованості, щоб позбутися арешту та передати майно в заставу банку. Стягувач вважає, що в разі скасування арешту заявник передасть майно в заставу банку і після цього припинить сплату їй аліментів.
Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.01.2010 року (цивільна справа № 2-1068/10) стягнуто із заявника на користь стягувача аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1200 грн щомісячно, починаючи з 18.11.2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі рішення 28.01.2010 року судом видано виконавчий лист № 2-1068/10, який предявлено стягувачем для примусового виконання.

15.04.2016 року субєкт оскарження винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 50867522 з повторного примусового виконання виконавчого листа № 2-1068/10 (а.с. 4).

На момент відкриття виконавчого провадження існувала заборгованість зі сплати аліментів за два роки в сумі 28800 грн, яку заявник не сплачував протягом усього часу примусового виконання рішення суду (а.с. 17, 18). Лише після того, як 16.04.2018 року субєкт оскарження винесла постанову про арешт майна боржника, заявник погасив одразу всю суму боргу і почав своєчасно сплачувати поточні аліменти (а.с. 16).

Як випливає з матеріалів справи (а.с. 6-8), заявник має намір отримати в Чернігівському обласному фонді підтримки індивідуального будівництва на селі пільговий кредит на реконструкцію будинку, що потребує доведення позитивної кредитної історії та відсутність боргів, у тому числі, зі сплати аліментів.

Зазначене дає суду підстави для висновку про те, що дійсною причиною погашення заявником заборгованості є не зміна ставлення заявника до матеріального утримання своєї дитини, а намагання отримати від держави пільговий кредит.

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з пунктом 7 частини четвертої статті 59 Закону підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Заявником не надано беззаперечних доказів того, що виконання рішення суду про стягнення аліментів може бути забезпечено в іншій спосіб без застосування арешту на майно, а надана ним Податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2017 рік, в якій задекларовано валовий дохід заявника за 2017 рік у розмірі 208773 грн (а.с. 10), не є таким доказом, оскільки наявність цього доходу не було для заявника спонукальним чинником до погашення заборгованості зі сплати аліментів до тих пір, поки субєкт оскарження не наклала арешт на все його майно; крім того, вказана декларація не підтверджує належний матеріальний стан заявника та наявність у нього стабільного доходу в 2018 році, що має істотне значення для вирішення цієї скарги.

Виходячи з цього, суд повністю погоджується з доводами субєкта оскарження та стягувача і вважає, що скасування арешту з майна надасть заявникові можливість у подальшому ухилятися від сплати аліментів, з огляду на відсутність доказів наявності в заявника стабільного заробітку, достатнього для сплати аліментів.

За таких обставин, подана скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 258-261, 450, 451 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність старшого державного виконавця Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 15 днів від дня її проголошення, через Деснянський районний суд м. Чернігова.

Суддя В. О. Коверзнев