Провадження № 2/643/2341/18
14.08.2018 Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Поліщук Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Насирової М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей Московського району управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 12.09.2003 року, актовий запис про шлюб №1029 та визначити місце проживання дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з батьком, ОСОБА_1, залишивши його на утриманні та вихованні, тобто за адресою: АДРЕСА_4
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.09.2003, між позивачем, ОСОБА_1 та відповідачем, ОСОБА_5, був укладений шлюб, який зареєстровано Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 12.09.2003, актовий запис про шлюб №1029. Під час перебування у шлюбі із відповідачем, у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, проте сімейне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, кардинально різних поглядів на життя, на шлюб та сім'ю, з'явилась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Фактично шлюбні відносини сторін припинились повністю наприкінці 2015 року.
Після припинення шлюбних відносин, син сторін, ОСОБА_4 проживає разом з позивачем, батьком, за адресою: за адресою: АДРЕСА_5 та знаходиться з цього часу на повному утриманні батька, який одноосібно виховує сина, що підтверджується заявою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка посвідчена Харченко Л.Л. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 02.12.2017, реєстраційний № 4376 та 4377.
Позивач вважає, що в інтересах сина проживати саме з ним, а не з відповідачкою, бо позивач має хорошу посаду, з травня 2017 року у нього встановлений робочий день, тому він має час відводити сина до школи, найматись з сином по вечорах, гуляти та піклуватись про сина, а також має стабільний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Також позивач перебуває на пенсійному забезпеченні за вислугу років, що додатково підтримує фінансовий стан позивача. В той же час, відповідач ніде не працює, тобто не має фінансової можливості утримувати дитину, разом з нею проживає її батько та брат у 3-х кімнатній квартирі. Позивач зазначає, що таке оточення і в таких умовах може вплинути на результат виховання дитини.
ОСОБА_4 зазначає, що проживає у комфортабельній квартирі за адресою: АДРЕСА_5, яку позивач отримав у власність за договором дарування, з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання сина, де є обладнана всім необхідним для сина кімната. Позивач спиртними напоями не зловживає, не палить, на роботі характеризується позитивно, добре відноситься до сина та з 2006 року позивач займається сином самостійно, тобто вже більше 10 років позивач самостійно виховує та піклується про сина.
Таким чином, позивач зазначає, що проживання дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з батьком, відповідає його інтересам та заявляє, що він не буде чинити перепон у спілкуванні сина з матір'ю.
Позивач у судове засідання не з'явився та надав до суду заяву, якою просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.
Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-282 Цивільно-процесуального Кодексу України.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд, дослідивши надані докази сторонами у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.
12.09.2003 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб №1029 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу відповідачу присвоєно прізвище ОСОБА_1 (а.с. 7)
ІНФОРМАЦІЯ_10 у сторін народився син, ОСОБА_4, актовий запис про народження дитини № 2540, батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 8).
Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення.
Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Таким чином, зважаючи, на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.
Позивач зазначає, що між ним та відповідачем шлюбно-сімейні стосунки припинені з 2015 року.
За вказаних вище обставин, суд вважає за необхідне шлюб сторін розірвати.
У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач після фактичного припинення сімейних відносин з позивачем та сином не проживає, що син сторін знаходиться на повному забезпеченні батька, позивача, що останній одноособово виховує та забезпечує сина. Зазначені обставини підтверджуються наступними дослідженими судом письмовими доказами.
Відповідно до нотаріальної заяви від 02.12.2017у, засвідченої приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л.Л., зареєстровано в реєстрі № 4376, 4377, ОСОБА_6 та ОСОБА_10, підтверджують, що малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 приживає за адресою: АДРЕСА_5 разом зі своїм батьком, ОСОБА_1 з 2006 року і по теперішній час.
Як вбачається із договору дарування квартири від 28.08.2014,посвідченого державним нотаріусом 11 Харківської державної нотаріальної контори, Коваленко Л.О., зареєстровано в реєстрі за №7-924, позивач, ОСОБА_1 отримав в дар від ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_6
Як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26104369 від 28.08.2014 року, ОСОБА_1 має у власності однокімнатну квартиру, загальною площею 37,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 22).
Згідно акту обстеження умов проживання від 05.03.2018 складеного Службою у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей ХМР, квартира за адресою: АДРЕСА_3, з усіма зручностями, умови проживання задовільні, житло відповідає санітарно-гігієнічним вимогам, для дитини створені усі умови, є окреме ліжко, шафа для одягу, ноутбук, телевізор, одяг відповідний для сезону, у квартирі проживають батько та син (а.с. 40).
Відповідно до довідки про заробітну плату та характеристики від 28.11.2017, виданої ТОВ «Агентство комплексної безпеки - охоронна фірма», ОСОБА_1 являється службовим працівником в ТОВ «АКБ-ОФ», працює охоронником в спеціальному підрозділі та характеризується позитивно (а.с. 12,13).
Згідно пенсійного посвідчення НОМЕР_1, ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років (а.с. 19).
Відповідно до медичної довідки про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, серія 12ЯЯФ №334304 від 11.12.2017, ОСОБА_1 не має психіатричних протипоказань (а.с. 11).
Як вбачається з сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду, серія 12ЯЯУ №093981 від 13.12.2017, ОСОБА_1 не має наркологічних протипоказань (а.с. 10).
Згідно довідки від ХЗШ І-ІІІ ступенів №167 ХМР Харківської області №1295 від 18.12.2017 року, ОСОБА_4 дійсно навчається у ХЗШ І-ІІІ ступенів №167 ХМР Харківської області з першого класу, за час навчання його мати, ОСОБА_2, не відвідувала батьківські збори, не цікавилась навчальними досягненнями сина, ображала та принижувала класного керівника початкових класів. Зараз, з'являючись у закладі освіти, говорить нісенітницю (а.с. 31).
Відповідно до відповіді на заяву ОСОБА_1 від КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №13» ХМР №1191 від 28.12.2017, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3, спостерігається у нашій поліклініці, згідно доповідної записки дільничного педіатра - на прийомах у лікаря-педіатра дитина була у супроводі батька (а.с. 32).
Відповідно до Висновку Управління служб у справах дітей № № 163 від 13.03.2018 щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з батьком, ОСОБА_1, то Управління служб у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з батьком, ОСОБА_1 (а.с. 38-39).
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
У силу ч.1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.
За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитину і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.
Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, ОСОБА_1.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7)до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8), про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 12.09.2003, актовий запис про шлюб №1029 - розірвати.
Визначити місце проживання дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, з батьком, ОСОБА_1, залишивши його на утриманні та вихованні, тобто за адресою: АДРЕСА_4
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Згідно п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Т.В. Поліщук