Справа № 2-2011/2008 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/7002/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю позивачки ОСОБА_3 і її представника адвоката ОСОБА_4;

позивача ОСОБА_5;

відповідачки ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 і ОСОБА_13, Управління земельних ресурсів у м. Львові, третя особа - Львівська міська рада, про встановлення меж користування між земельною ділянкою по вул. Вигоди, 15 у м. Львові, земельною ділянкою по вул. Доробок,22 у м. Львові та земельною ділянкою по вул. Доробок, 18 у м. Львові, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться у їх фактичному користуванні (вул. Доробок, 20 у м. Львові) та зобов'язання встановлення меж в натурі у відповідності до викопіювання з генплану м. Львова від 05 травня 2008 року.

З метою забезпечення вище згаданого позову позивачі просили накласти заборону щодо вчинення будь-яких дій, що стосуються будинковолодіння по вул. Доробок, 20 у місті Львові, оскільки вважали, що не вжиття таких заходів у подальшому може унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 квітня 2008 року заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про забезпечення позову було задоволено.

Заборонено Львівській міській раді, Управлінню земельних ресурсів у м. Львові проводити будь-які дії, пов'язані з передачею у користування чи розпорядження будь-яким особам земельної ділянки, що прилягає до будинковолодіння по вул. Доробок, 20 у місті Львові /т. 1, а.с.17/.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 червня 2009 року та ухвалою Верховного Суду України від 03 листопада 2009 року, позов ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задоволено.

Встановлено межі користування між земельною ділянкою по вул. Вигоди, 15 у м. Львові та земельною ділянкою по вул. Доробок, 22 у м. Львові, яка належить ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10. у відповідності до межі «А-В», яка визначена та погоджена у виданому на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0555 га. по вул. Доробок,22 у м. Львові та згідно викопіювання з генплану м. Львова від 05 травня 2008 року та відповідно до межі користування між земельною ділянкою по вул. Вигоди,15 у м. Львові і земельною ділянкою по вул. Доробок,18 у м. Львові, що належить ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_13 у відповідності до викопіювання з генплану м. Львова від 05 травня 2008 року.

Зобов'язано Управління земельних ресурсів у м. Львові встановити межі в натурі між земельною ділянкою по вул. Вигоди,15 у м. Львові та земельною ділянкою по вул. Доробок,22 у м. Львові, яка належить ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у відповідності до межі «А-В», яка визначена та погоджена у виданому на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0555 га по вул. Доробок, 22 у м. Львові та згідно викопіювання з генплану м. Львова від 05 травня 2008 року та відповідно до межі користування між земельною ділянкою по вул. Вигоди, 15 у м. Львові і земельною ділянкою по вул. Доробок, 18 у м. Львові, що належить ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_13 у відповідності до викопіювання з генплану м. Львова від 05 травня 2008 року.

Зобов'язано ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не чинити перешкод ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у користуванні належною їм земельною ділянкою по вул. Вигоди, 15 у м. Львові, усунути перешкоди щодо приватизації належної ОСОБА_3 та ОСОБА_5 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по вул. Вигоди, 15 у м. Львові шляхом надання ОСОБА_3 та ОСОБА_5, згоди як суміжних землекористувачів, а саме: ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10. - як власників житлового будинку та земельної ділянки по вул.. Доробок,22 у м. Львові, та ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_13 - як власників житлового будинку та земельної ділянки по вул. Доробок, 18 у м. Львові (т.1, а.с. 165-168; т.2, а.с. 9-11, 75-77).

У січні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду зі заявою, в якій просила скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони Львівській міській раді, управлінню земельних ресурсів у м. Львові вчиняти будь-які дії, повязані із передачею у користування чи розпорядження земельної ділянки бувшого будинковолодіння вул. Доробок.20 у м. Львові до розгляду питання по суті, застосовані вище згаданою ухвалою Залізничного районного суду від 10.04.2008 року.

Вимоги заяви про скасування заходів забезпечення позову обґрунтовувалися тим, що вище згадана ухвала Залізничного районного суду від 10.04.2008 року є незаконною.

Висновки, викладені в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 28.07.2014 року (згідно яких вжиті заходи забезпечення позову мають зберігати свою силу до повного виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10.04.2008 року), також вважає помилковими.

Покликалася на те, що існування заходів забезпечення позову є перешкодою у здійсненні ї права на отримання у приватну власність земельної ділянки.

Вважає, що існування заходів забезпечення позову блокує виконання рішення суду в іншій справі, що набрало законної сили, яким зобовязано Львівську міську раду винести на розгляд чергової сесії Львівської міської ради питання про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 56 м2 під уже здійснене будівництво з попереднім вилученням такої у землекористувача ОСОБА_7 за його згодою (т.6, а.с. 223-227).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року, що оскаржується, ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні її заяви про скасування заходів забезпечення позову (т.9, а.с. 225-228) і ОСОБА_6, а також відповідач ОСОБА_7, оскаржили цю ухвалу в апеляційному порядку.

Апелянти просять оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою скасувати заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.04.2008 року, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та на порушення норм процесуального права.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10.04.2008 року, якою були застосованими заходи забезпечення позову, вважають незаконною і такою, що «повинна бути скасована»

Вважать, що «наявність заборони блокує та унеможливлює виконання рішення суду від 26.12.2008р.» (т.9, а.с. 231-234).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивачів і їхнього представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

В суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_6 визнала, що ухвала Залізничного районного суду м. Львова від 10.04.2008 року, якою були застосованими заходи забезпечення позову, нею чи іншими учасниками справи в апеляційному порядку не оскаржувалася, а відтак доводи апеляційної скарги про незаконність згаданої ухвали до уваги прийматися не можуть.

Матеріалами справи стверджується, що ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 12 червня 2014 року було задоволено аналогічну заяву ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про скасування заходів забезпечення позову, які були застосованимиухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.04.2008 року (т.5, а.с. 24). Однак, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 липня 2014 року згадану ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 12 червня 2014 року було скасовано з посиланням на те, що у суду першої інстанції не було правових підстав для скасування заходів забезпечення позову, оскільки рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року залишається не виконаним (т.5, а.с. 134-137).

В той же час, ні до заяви про скасування заходів забезпечення позову від 11.01.2016 року (т.6, а.с. 223-227), ні до апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції (т.9, а.с. 231-234) не долучено будь-яких доказів про виконання апелянтамирішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року протягом періоду з липня 2014 року (часу постановлення Апеляційним судом Львівської області вище згаданої ухвали від 28 липня 2014 року) по даний час.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.04.2008 року, і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, а тому така підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в дохід держави по 160 грн. (з кожного) судового збору, який не був сплачений ними про подачі апеляційної скарги.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: