Справа № 487/73/18
Провадження № 2/487/918/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2018 року Заводський районний суд м.Миколаєва в складі головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Полінкевич К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, примусове зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

09.01.2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просили визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №69 по вулиці Чкалова буд. 84 у м.Миколаєві, та примусово зняти з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що відповідач у спірній квартирі не проживає з 2014 року, житловою площею не користується без поважних причин, обов'язки, які витікають з договору найму житлового приміщення відповідач не виконує.

Ухвалою суду від 12.02.2018 року провадження по справі було відкрито.

У судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.08.2005 року є власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно довідки ОСББ "Комунар-4" від 09.01.2018 року №252 в квартирі АДРЕСА_1 з 17.01.2013 року зареєстрований ОСОБА_3

Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2014 року. Спірною квартирою не користується без поважних причин, витрати, пов'язані з оплатою житлово-комунальних послуг не несе. Вказане знайшло своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі, зокрема Актом про не проживання наданого ОСББ "Комунар-4" від 02.02.2018 року за №156.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки між позивачами та ОСОБА_3 відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користується квартирою №69 по вулиці Чкалова буд. 84 у м.Миколаєві, суд вважає, що ОСОБА_3 втратив право користування жилим приміщенням у спірній квартирі.

Що стосується позовної вимоги позивачів щодо примусового зняття відповідача з реєстрації місця проживання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про : 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням); 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже суд приходить до переконання, що визнання в судовому порядку відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі є підставою для зняття його з реєстрації, а тому позовна вимога про зняття відповідача з реєстрації місця проживання є зайвою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 76, 89, 263-265 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_2) до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, примусове зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3) таким що втратив право користування квартирою №69 по вулиці Чкалова буд. 84 у м.Миколаєві.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В.Щербина