Справа № 473/3915/17
РІШЕННЯ

іменем України

"02" лютого 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання - Гаврилової І.С., Фінько О.П.,

за участю: заявника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме що заповідачем у заповіті посвідченому 17.07.2009 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу, зареєстрованому у реєстрі за №1849 була ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування даної заяви зазначено, що 17 липня 2009 року ОСОБА_2 зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті склавши заповіт, в якому заповідала ОСОБА_1 належне їй майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Після її смерті заявниця звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, оскільки відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого повторно Доманівським райбюро ЗАГС дата народження спадкодавця - 28 вересня 1926 року, що не відповідає даті народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 року, яка зазначена у поданому заповіті, та у інформаційній довідці зі Спадкового реєстру № 42224980 від 24 листопада 2015 року, де дата народження заповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Посилаючись на те, що на даний час вирішити питання в адміністративному порядку неможливо, а встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення, оскільки потрібно для оформлення спадкових прав, остання просила заяву задовольнити.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала вимоги викладені в заяві.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 (а.с. 7).

За життя остання склала заповіт, який було посвідчено17 липня 2009 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області. (а.с. 8).

Відповідно до вказаного заповіту померла заповіла належне їй майно ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_2 у Першій вознесенській державній нотаріальній конторі Миколаївської області заведена спадкова справа №229/2015 від 24 листопада 2015 року на підставі заяви спадкоємця за законом - сина спадкодавця ОСОБА_3.

Оскільки нотаріусом було встановлено невідповідність у написанні дати народження спадкодавця у заповіті та документах про державну реєстрації актів цивільного стану померлої ОСОБА_2, то спадкоємцю за заповітом ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, п.п.4,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення " (з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів.

За правилами п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.

Так, заповіт - це особисте розпорядження особи (заповідача) щодо належного йому майна, майнових прав та обов'язків на випадок своєї смерті, складений у встановленому законом порядку (ст. 1233 ЦК України). Його призначення полягає в тому, щоб визначити порядок переходу всього майна, майнових прав та обов'язків до певних осіб, який буде існувати після смерті заповідача.

З зазначених положень законодавства випливає, що заповіт за своїм характером є одностороннім правочином, у зв'язку з чим, тісно пов'язаний з особистістю заповідача та фактично є носієм, що містить інформацію щодо волевиявлення останнього на випадок своєї смерті, що в свою чергу, виключає можливість встановлення факту належності заповіту особі, яка склала цей заповіт.

Наявність заповіту є лише одним із елементів складного юридичного факту, пов'язаного із прийняттям спадкоємцями спадщини та набуттям права власності на спадкове майно.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.258, 259,263,265,353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар