Справа № 199/3969/16-ц
(2/199/39/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

24.05.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Борулько М.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 22.09.2015 року в місті Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода з вини водія ОСОБА_2, який керував автомобілем ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1, та під час руху по другорядній дорозі по вул.Вітчизняній на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг з вул.Орджонікідзе, не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача.

Автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2, належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САО 785797.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.10.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень.

Позивач зазначив, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то він був вимушений звернутися до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування, яке, в свою чергу, виплатило ОСОБА_4 страхове відшкодування у сумі розміром 50 000,00 грн. за платіжним дорученням 1315 рв від 23.02.2016 року.

Згідно з висновком №236/15 від 24.10.2015 року, складеним судовим експертом ОСОБА_5, розмір матеріальної шкоди становить 307 940,45 грн.

Приймаючи до уваги неспіврозмірність отриманого позивачем страхового відшкодування у сумі 50 000,00 гривень розміру суми фактично завданих збитків, що становить 307 940,45 гривень, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду у сумі 258 840,45 гривень разом із вартістю висновку судового експерта у 900,00 гривень.

Також позивач зазначив, що в наслідок порушення його прав йому було завдано моральну шкоду у сумі 20 000,00 гривень, яку він просив стягнути на його користь з відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та додатково зазначила, що виплачена позивачу сума є явно недостатньою для проведення відновлювального ремонту автомобіля. Окрім цього, позивач тривалий час позбавлений можливості користуватися належним йому автомобілем та вирішувати особисті та сімейні потреби, що тягне за собою моральні страждання.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив при визначенні матеріальної шкоди взяти до уваги експертний висновок судового експерта ОСОБА_6, яким розмір суми відновлюваного ремонту становить 194 010,93 гривні, а також просив суд при визначені розміру моральної шкоди врахувати його матеріальне становище, оскільки він інвалід третьої групи, тому просив суму моральної шкоди зменшити до 2 000,00 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнала частково, на суму матеріальної шкоди заподіяної автомобілю Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, визначеної відповідно до висновку, складеного судовим експертом ОСОБА_6, у розмірі 194 010,93 гривень.

З висновком №236/15 від 24.10.2015 року, складеним судовим експертом ОСОБА_5 не погодилась через завищену ринкову вартість автомобіля до скоєння ДТП, недоцільність визначення відновлюваного ремонту, завищений розмір заподіяних збитків. Просила суд зменшити розмір моральної шкоди до 2 000,00 гривень з урахуванням матеріального становища відповідача, прийнявши до уваги, що він є інвалідом третьої групи та його матеріальний дохід не дозволить йому сплатити суму заявленої моральної шкоди у розмірі 20 000,00 гривень.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 22.09.2015 року у місті Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода з вини водія ОСОБА_2, який керував автомобілем ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1, та під час руху по другорядній дорозі по вул.Вітчизняній на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг з вул.Орджонікідзе, не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача.

Автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2, належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САО 785797.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.10.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування у звязку з отриманням збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.09.2015 року за участю автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4. За вказаною заявою позивача про виплату страхового відшкодування, на доручення Моторного (транспортного) страхового бюро України по заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «Провік Сервіс» судовим експертом ОСОБА_6 у присутності обох сторін-учасників ДТП, було складено експертний висновок № 122/15 від 17.12.2015 року, яким вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 194 010,93 гривні (а.с. 93).

Враховуючи складений судовим експертом експертний висновок №122/15 від 17.12.2015 року по визначенню розміру матеріальних збитків Моторним (транспортним) страховим бюро України ОСОБА_4 було виплачено страхове відшкодування у сумі розміром 50 000,00 грн. за платіжним дорученням 1315 рв від 23.02.2016 року (а.с. 79).

Згідно з висновком №236/15 від 24.10.2015 року, складеним судовим експертом ОСОБА_5, проведеним на замовлення позивача, розмір матеріальної шкоди становить 307 940,45 грн. (а.с. 16).

Згідно зі ст.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» субєктами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Відповідно до ст.39 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ст.41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно п.п. 5.1., 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Фонду Державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

Згідно з ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до абз.2 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Спосіб відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, визначає суд за вибором потерпілого (ч.1 ст.1192 ЦК України) і може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

П.п. 4, 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

За ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Дана правова позиція, про абсолютність права потерпілого на відшкодування матеріальної шкоди, висловлена в постановах від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15 Верховного суду України, від 14.09.2016 року у справі № 6-725цс16, що враховується судом (ст. 263 ЦПК України), відповідно до правових висновків яких зазначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто винуватець дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому несе повну матеріальну відповідальність за шкоду завдану потерпілому, своїми неправомірними діями.

Приймаючи до уваги правила та порядок проведення товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначений в Методиці, затвердженій Наказом Фонду Державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, за якою технічний огляд із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду колесно-траснпортного засобу здійснюється замовником у разі потреби із викликом заінтересованих осіб, суд віддає перевагу експертному висновку від 17.12.2015 року №122/15, проведеному судовим експертом ОСОБА_6 перед експертним висновком від 24.10.2015 року № 236/15, проведеному судовим експертом ОСОБА_5, оскільки страхове відшкодування у 50 000,00 гривень, порядок та розмір якого сторонами ДТП від 22.09.2015 року не оскаржувались та було розраховано та сплачено Моторним (транспортним) страховим бюро України на користь позивача, виходячи з висновків про розмір матеріальної шкоди, визначених за експертним висновком судового експерта ОСОБА_6, що проводив огляд пошкодженого транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 у присутності сторін - учасників ДТП від 22.09.2015 року та в якому визначена матеріальна шкода у сумі 194 010,93 гривень.

Також в ході судового розгляду у судовому засіданні від 24.05.2018 року судовий експерт ОСОБА_6 надав розяснення експертного висновку від 17.12.2015 року №122/15, підтвердивши свої розрахунки, завданих збитків відповідно до діючих розцінок на виконання ремонтних робіт та вартості деталей для ремонту пошкоджено автомобіля, відображених в калькуляції висновку.

Оскільки відповідачем до теперішнього часу матеріальні збитки на користь позивача за пошкоджений автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 не сплачені, тому враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода від 22.09.2015 року за участю сторін сталась з вини ОСОБА_2, що повністю знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, приймаючи до уваги сплачене МТСБУ страхове відшкодування у сумі 50 000,00 гривень, тому суд вважає стягнути на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 144 910,93 гривні, виходячи з визначеного розміру матеріальних збитків на суму 194 010,93 гривні за експертним висновком судового експерта ОСОБА_6 від 17.12.2015 року № 122/15.

Оскільки судом не прийнятий за основу розрахунок розміру матеріальної шкоди відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_5 від 24.10.2015 року №236/15, тому позовні вимоги в частині стягнення вартості його проведення на суму 900,00 гривень задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

П. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, м;text=?????&a c;x=0&avt;y=0#w112">моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У ході судового розгляду було встановлено факт пошкодження майна позивача, що, на думку суду, може супроводжуватись моральними стражданнями, оскільки ОСОБА_4 був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, мобільно та своєчасно вирішувати особисті та сімейні потреби, маючи в постійному користуванні засіб для ефективного пересування, тому, приймаючи до уваги принцип розумності та справедливості, а також матеріальне становище відповідача, який є інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною комісією № 907406 серія 12 ААА, суд вважає суму розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_4, зменшити та стягнути на її відшкодування 4 000,00 гривень.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягають судові витрати на користь позивача у вигляді сплати судового збору на суму 1 929,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 129, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 22, 23, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 4, 39, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Наказом Фонду Державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, паспорт серії АК №865411, виданий 22.03.2000 року Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_4, паспорт серії АН №570539, виданий 26.04.2007 року Амур-Нпижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, матеріальну шкоду в сумі 144 910 гривень 93 копійки, 4 000,00 гривень моральної шкоди та 1929 гривень 20 копійок судового збору, а всього 150 840 (сто пятдесят тисяч вісімсот сорок) гривень 13 копійок.

В іншій частині позову, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: