Справа № 132/4347/13-ц
Провадження № 22-ц/772/116/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 рокуСправа № 132/4347/13-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

за участі секретаря судового засідання Ліннік Я.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

адвокат: ОСОБА_5,

відповідач:ОСОБА_6,

адвокат: ОСОБА_7, яка представляє інтереси ОСОБА_8,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2013 року, ухвалене у складі судді Павленко І.В. у приміщенні Калинівського районного суду Вінницької області,

встановив:

У листопаді 2013 рокуГлушко В.Г. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадщину за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_9 Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;земельну ділянку площею 0,6077 га,з цільовим призначенням:для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Спадщину позивач прийняв, вступивши в управління спадковим майном.

Також спадкоємцями першої черги після смерті матері є ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які спадщину не прийняли та на неї не претендують.

Посилаючись на те, що у встановленому законом порядку він не може оформити право на спадщину за законом після смерті матері, оскільки втрачено правовстановлюючі документи, ОСОБА_3 просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_9 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2013 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Чернятин Калинівського району Вінницької області на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 і складається з житлового будинку літ. А з верандою літ. А, загальною площею 63,4 м2,житловою площею 32, 0 м2, сараїв літ. Б, літ. Г, погріба з шиєю літ. П, колодязя літ. К.

Додатковим рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 3 січня 2018 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач прийняв спадщину за законом після смерті своєї матері як спадкоємець першої черги, вступивши в управління спадковим майном, проте оформити право на спадщину в установленому законом порядку не може через відсутність правовстановлюючих документів, інші спадкоємці на спадкове майно не претендують, тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8, який не брав участі у справі, просить рішення суду першої інстанції, яким вирішено питання про його права, скасувати, посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не досліджено матеріалиспадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_9Поза увагою суду залишилося те, що 21 серпня 2003 року ОСОБА_9 склала заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 220, відповідно до якого будинок з усіма господарськими будівлями, земельні ділянки та все майно, яке належатиме на день її смерті, заповіла своїй доньці -ОСОБА_10, яка прийняла спадщину, подавши про це до нотаріуса відповідну заяву.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_10, спадкоємцями за законом після смерті якої є ОСОБА_8та ОСОБА_11., які прийняли спадщину.

Заявник зазначив, що судусупереч вимогам ст. ст. 10, 33, 130 ЦПК Українипри розгляді справи не встановив коло спадкоємців, не вирішив питання про склад осіб, які повинні бути залучені до участі у справі, не з?ясував, чи звертався позивач до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та чи було йому відмовлено нотаріусом у його видачі, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Крім того, судом не враховано, що правовідносини щодо спадкування виникли до 1 січня 2004 року, тому мають регулюватися нормами ЦК УРСР.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_7, яка представляє інтереси ОСОБА_8, підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представник - адвокат ОСОБА_5заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, апеляційний суд керується нормами ЦПК України у наведеній вище редакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справиі обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволеннюз таких міркувань.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частина 3 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Частина п?ята статті 12 ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об?єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; роз'яснює у випадку необхідності учасниками судового процесу їхні процесуальні права та обов?язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9 (а.с.7).

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,6077 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 349 від 23 жовтня 2013 року ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті матері, вступивши в управління спадковим майном, оскільки закрив будинок на свій замок, користується присадибною ділянкою з вересня 2003 року по даний час (а.с.12).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач прийняв спадщину за законом після смерті своєї матері як спадкоємець першої черги, вступивши в управління спадковим майном, проте оформити право на спадщину в установленому законом порядку не може через відсутність правовстановлюючих документів, інші спадкоємці на спадкове майно не претендують, тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що24 лютого 2004 року нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 80/04-02-13після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Тихонюк Л.П. від21 серпня 2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 220, ОСОБА_9 на випадок своєї смерті зробила розпорядження такого змісту: «хату з усіма господарськими будівлями, все хатнє майно з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, присадибну ділянку і все те, що буде належати їй на день смерті заповідаю у спадщину ОСОБА_10» (а.с.93).

З матеріалів спадкової справи № 80/04-02-13 слідує, що 24 лютого 2004 року ОСОБА_10 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_9 (т. 2, а.с.7).

25 лютого 2004 року ОСОБА_4 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_9 У заяві ОСОБА_4 зазначила, що вона, як особа непрацездатна за станом здоров'я, має право на обов'язкову частку в спадщині на майно, зазначене в заповіті (матеріали спадкової справи, т. 2, а.с.8).

21 червня 2004 року ОСОБА_4 видані свідоцтва про право на спадщину за законом в 1/10 частці. Спадкове майно, на які видано ці свідоцтва складаються з: майнового паю сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» в селі Чернятин Калинівського району Вінницької області, що складає 0,06 відсотків на суму 926 грн, належного померлій на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1, виданого Чернятинською сільською радою Калинівського району Вінницької області, 22 березня 2004 року; грошового вкладу з нарахованими відсотками і компенсаціями, що зберігається в філії № 2911/030 села Чернятин Калинівського відділення ощадного банку № 2911 на рахунку НОМЕР_3, належного померлій на підставі ощадної книжки, виданої цією ж філією; земельної ділянки розміром 3,3326 гектарів, що знаходиться на території Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 19 серпня 2002 року за № 238, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 30 серпня 2002 року за № 23.

22 червня 2004 року ОСОБА_10 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом в 9/10 частках.Спадкове майно, на які видано ці свідоцтва складаються з: майнового паю сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» в селі Чернятин Калинівського району Вінницької області, що складає 0,06 відсотків на суму 926 грн, належного померлій на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1, виданого Чернятинською сільською радою Калинівського району Вінницької області, 22 березня 2004 року; грошового вкладу з нарахованими відсотками і компенсаціями, що зберігається в філії № 2911/030 села Чернятин Калинівського відділення ощадного банку № 2911 на рахунку НОМЕР_3, належного померлій на підставі ощадної книжки, виданої цією ж філією; земельної ділянки розміром 3,3326 гектарів, що знаходиться на території Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 19 серпня 2002 року за № 238, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 30 серпня 2002 року за № 23; земельної ділянки розміром 0,2500 гектарів, що знаходиться на території села Чернятин по АДРЕСА_1, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, належної померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, виданого на підставі рішення Чернятинської сільської ради від 7 квітня 2003 року 6 сесії 4 скликання Калинівського району Вінницької області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі 7 серпня 2003 року за № 551; земельної ділянки розміром 0,6077 гектарів, що знаходиться на території села Чернятин по АДРЕСА_1, наданої для ведення особистого селянського господарства, належної померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Чернятинської сільської ради від 7 квітня 2003 року 6 сесії 4 скликання Калинівського району Вінницької області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі 7 серпня 2003 року за № 551.

Отже, після смерті ОСОБА_9 спадщину за заповітом на все майно, крім будинку, прийняла ОСОБА_10, за законом - ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 померла (а.с.94).

Зматеріалів спадково справи слідує, що спадщину після смерті ОСОБА_10 прийняли її діти: ОСОБА_11 та ОСОБА_8

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати:

- місце відкриття спадщини;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Як установлено судом, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тому відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР у редакції 1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно зі статтями 548, 549 ЦК УРСР у редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до статті 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Статтею 561 ЦК УРСР у редакції 1963 року було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9, було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом, вступив в управління спадковим майном, а відтак визнав його таким, що прийняв спадщину.

Цивільним законодавством визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7«Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

Відповідно до цього пункту свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

У матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_3 до нотаріальної контори щодо оформлення права на спадкове майно, також відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій в порядку встановленому ст. 49 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову.

При цьому суд першої інстанції не визначив коло спадкоємців після смерті спадкодавця, не витребував спадкову справу та не з'ясував чи існує між сторонами спір про право на спадкове майно, з урахуванням того, що спадщину після смерті ОСОБА_9 прийняли ОСОБА_10 та ОСОБА_4

Отже, суд першої інстанції питання про наявність спадкоємців та заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 не з?ясував, не визначився з суб?єктним складом осіб у справі, не дослідив питання щодо звернення позивача до нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції т ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь ОСОБА_81 012 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2013 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадщину за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 012 (одну тисячу дванадцять) грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ В.В. Оніщук

Згідно із оригіналом

Головуючий: С.К. Медвецький