Справа № 750/6357/17 Провадження № 22-ц/795/91/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Лакіза Г. П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Лакізи Г.П.,

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.,

за участю: секретаря Поклада Д.В.

та: позивача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання батьківства, стягнення аліментів та матеріальної компенсації,

третя особа Куликівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання батьківства, стягнення аліментів та матеріальної компенсації, в якому просила: визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; внести до актового запису № 04 в книзі реєстрації народжень виконавчим комітетом Смолянськоі сільської ради Куликівського району Чернігівської області у графу "Батько" зміни щодо прізвища, імені, по батькові, а саме: вказати батьком дитини замість ОСОБА_7 - ОСОБА_5; стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця до його повноліття, починаючи з 06.07.2017 року та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_5 вартість придбаного майна, як матеріальної компенсації, в розмірі 45673 грн. 82 коп. та судові витрати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що з відповідачем вона проживала у цивільному шлюбі з 2007 року. 24.09.2009 року у них народилася дитина, з її слів батьком дитини зазначений ОСОБА_7, бо відповідач відмовився подавати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про походження дитини. Останнім часом відповідач визнавав дитину своєю, поводився з нею як батько. Весь 2016 рік вони спільно проживали в квартирі відповідача, яка оформлена на його батька, але після чергової сварки відповідач вигнав її з дитиною з квартири. У звязку з такими обставинами ОСОБА_2 просила встановити батьківство відповідача стосовно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути аліменти на підставі ст. 180 СК України. Крім того, ОСОБА_2 зазначала, що за час сумісного проживання нею за особисті кошти було придбане майно, яке залишилось у відповідача: диван "Бозен 3", вартістю 20527 грн., дві люстри "Сіріус", вартістю 4023,05 грн., лампи до люстр, вартістю 615,65 грн., телевізор "VІNGA", вартістю 15999 грн., медіаплеєр іconBIT XDS 7, вартістю 1000,02 грн., бездротовий маршрутизатор, вартістю 499,20 грн., настінне кріплення для LCD, вартістю 402 грн., геймпад Speedlink TORID, вартістю 877,80 грн., комплект Rapoo 8000 wireles, вартістю 498,60 грн., блендер Redmond RHB-2916, вартістю 1230,60 грн. Тому, на підставі ч. 3 ст. 358 ЦК України, просила стягнути з відповідача компенсацію вартості придбаного майна в сумі 45673,82 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Внесено до актового запису № 04, вчиненого 30 вересня 2009 року Смолянською сільською радою Куликівського району Чернігівської області, у графу "Батько" зміни щодо прізвища, імені, по батькові, а саме: вказати батьком дитини замість ОСОБА_7 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України. Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця до його повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.07.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 640 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в сумі 640 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні вартості майна, як матеріальної компенсації в розмірі 45673,82 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки ухвалене при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права.

ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції однобічно оцінив докази по справі проігнорував доказ того, хто саме розраховувався за придбаний товар, а надав перевагу факту наявності у відповідача оригінала фіскального чека на майно як доказу того, що ОСОБА_2 не є власником спірного майна.

Не погоджується ОСОБА_2 і з висновком суду першої інстанції про відмову в стягненні з відповідача понесених нею витрат на правову допомогу, оскільки вважає, що посилання суду на Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" є безпідставним, оскільки цей закон регламентує компенсацію витрат за рахунок держави, тобто за безоплатну правову допомогу. Суд мав керуватися п.47 постанови Пленуму ВССУ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відповідно до якого розмір витрат на правову допомогу визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Узгоджена сторонами сума оплати прописана в Договорі про надання правових послуг адвокатом, оплата підтверджена приходним касовим ордером, квитанція якого долучена до матеріалів справи.

Також ОСОБА_2 звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що диван "Бозен 3", вартістю 20527 грн. та дві люстри "Сіріус", вартістю 4023,05 грн., були придбані нею, проте безпідставно не задовольнив її вимогу про компенсацію їх вартості.

Порушення судом першої інстанції норм матеріального права, на думку ОСОБА_2, полягає в не застосуванні судом першої інстанції ст. 317 ЦК України, ч.1 ст. 328 ЦК України, ст. 655 ЦК України, ч.1 ст.692 ЦК України, згідно яких власником купленого товару є покупець особа, яка оплатила товар. Оскільки вона безпосередньо оплатила товар, вона є покупцем і його власником.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що способи захисту цивільних прав, зазначені в ст. 16 ЦК України, не є вичерпними, а вибраний нею спосіб захисту своїх цивільних прав не заборонений законом та не суперечить моральним засадам суспільства та є таким, що відповідає змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. За таких обставин, висновок суду першої інстанції про невірно обраний нею спосіб захисту цивільних прав є помилковим.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 24 вересня 2009 року у позивачки ОСОБА_2 народився син ОСОБА_6. Відомості про батька дитини внесені за заявою матері дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується актовим записом про народження № 04 від 30.09.2009 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.46-48).

В суді першої інстанції сторони визнавали, що біологічним батьком ОСОБА_6 є відповідач ОСОБА_5.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 в частині визнання батьківства та стягнення аліментів, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_5 позов в цій частині визнав і просив його задовольнити (а.с.56-59), а це, відповідно до ч. 4 та 5 ст. 174 ЦПК України, є підставою для задоволення позову. Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, не є предметом апеляційного перегляду.

Позивачка ОСОБА_2 зазначала, що протягом 2016 року вони разом з відповідачем спільно проживали в квартирі, яка оформлена на батька відповідача, і що в цю квартиру за час сумісного проживання нею за особисті кошти було придбане майно, яке залишилось у відповідача, а саме: диван "Бозен 3", вартістю 20527 грн., дві люстри "Сіріус", вартістю 4023,05 грн., лампи до люстр, вартістю 615,65 грн., телевізор "VІNGA", вартістю 15999 грн., медіаплеєр іconBIT XDS 7, вартістю 1000,02 грн., бездротовий маршрутизатор, вартістю 499,20 грн., настінне кріплення для LCD, вартістю 402 грн., геймпад Speedlink TORID, вартістю 877,80 грн., комплект Rapoo 8000 wireles, вартістю 498,60 грн., блендер Redmond RHB-2916, вартістю 1230,60 грн. Позивачка просила стягнути з відповідача компенсацію вартості придбаного майна в сумі 45673,82 грн. на підставі ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт придбання дивана "Бозен 3", вартістю 20527 грн., та двох люстр "Сіріус", вартістю 4023,05 грн. особисто позивачем, оскільки це підтверджується копією товарного чеку від 30.10.2016 року № 12 (а.с.16), оригінал якого був наданий позивачем в судовому засіданні для огляду, та актом виконаних робіт від 11.11.2016 року та доставки дивана за адресою АДРЕСА_1 (а.с.74) та узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_8 В зазначеній частині правильність висновків суду в апеляційному порядку не оскаржується.

Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання за особисті її кошти решти майна - телевізора "VІNGA" вартістю 15999 грн., медіаплеєра sconBIT XDS 7, вартістю 1000,02 грн., бездротового маршрутизатора вартістю 499,20 грн., настінного кріплення для LCD вартістю 402 грн., геймпаду Speedlink TORID вартістю 877,80 грн., комплекту Rapoo 8000 wireles вартістю 498,60 грн., блендера Redmond RHB-2916 вартістю 1230,60 грн. ОСОБА_8 висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на належній оцінці досліджених доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 в частині стягнення грошової компенсації вартості вказаного майна в розмірі 45673,82 грн., суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту свого цивільного права шляхом стягнення грошової компенсації. Власник або співвласник має право на надання йому у володіння та користування належного йому майна (або частки спільного майна) в натурі, і лише в разі неможливості надання такого майна в натурі він має право вимагати відповідної матеріальної компенсації. Оскільки позивачкою не доведено неможливість надання їй майна в натурі, вона не вправі вимагати матеріальної компенсації за вказане майно. Позивачка не позбавлена права предявити вимогу до відповідача про надання їй в натурі відповідного майна.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги в частині відмови в стягненні з відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу. Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відшкодуванні витрат на правову допомогу адвоката в зв'язку з відсутністю розрахунку таких витрат, що відповідає розясненню, викладеному у п.48 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах".

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування судового рішення, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2017 року без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складений 26.01.2018 року.

Головуючий:Судді: