Справа № 308/7364/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і Кожух О.А.,

за участю секретаря Пилип Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05 червня 2018 року (у складі судді Монич О.В.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу, відсотків і пені, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом у серпні 2017 р.

Просила:

-стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за договором про добровільне відшкодування боргу від 06.08.2016 р. на суму 2 479,92 євро, яка складається із: 1 500 євро - основна сума боргу; 375 євро - пеня за кожний день прострочення зобов'язання; 604,92 євро - відсотки за користування коштами за період із 06.08.2016 р. по 07.12.2016 р. за курсом НБУ на день ухвалення судового рішення;

-стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на свою користь моральну шкоду в розмірі 100 євро за курсом НБУ на день ухвалення судового рішення.

На обґрунтування позовних вимог указала, що 01.12.2016 р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), згідно з яким останній передав ОСОБА_2 право вимоги до ОСОБА_3 за умовами договору про добровільне відшкодування боргу від 06.08.2016 р.

05.12.2016 р. між нею і ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель несе відповідальність за невиконання боржником договору про добровільне відшкодування боргу від 06.08.2016 р.

Вона звернулася за захистом свого порушеного права у зв'язку з тим, що відповідачі неодноразово порушували умови укладених договорів, жодного платежу за договором ними не сплачено, а позасудового врегулювання спору уникають.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05 червня 2018 р. позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

ОСОБА_2 просить скасувати цю ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Указує, що сторона позивача 05 грудня 2017 р. подала заяву про розгляд справи без їх участі, в зв'язку з чим суд першої інстанції не мав процесуальних підстав застосувати п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із того, що належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився у судове засідання.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції через його невідповідність обставинам справи, письмовим доказам і нормам процесуального права.

Згідно з положеннями ч.5 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України у разі якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи суд залишає позовну заяву без розгляду.

Тобто, умовами для вчинення цієї процесуальної дії є належність повідомлення позивача про час і місце судового розгляду справи (виклик до суду в порядку, передбаченому ст.ст. 128-130 ЦПК України), повторність неявки та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

При цьому поважність причин не має правового значення.

Із матеріалів справи видно, що на судове засідання, яке відбулося 05 червня 2018 р. (постановлення ухвали про залишення позову без розгляду), позивач не повідомлялася узагалі, в матеріалах справи відсутні судові повістки про виклик у судове засідання або повернені поштові відправлення. Представник позивача повідомлявся про вказане судове засідання, але судова повістка повернулася до суду, тобто не була вручена належним чином (а.с.43).

На судове засідання, яке мало відбутися 18 квітня 2018 р. (засідання, що передувало тому на якому було вирішено залишити позов без розгляду), ні позивач, ні її представник узагалі не повідомлялися, у матеріалах справи відсутні судові повістки про виклик у судове засідання або повернені поштові відправлення (а.с.38).

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, акцентував увагу саме на факті неявки позивача повторно в судове засідання.

Однак, значення має не сама повторність неявки позивача, а належне при цьому повідомлення позивача про час і місце судового засідання. Матеріалами справи встановлено не лише відсутність повторної неявки, а й самого повідомлення позивача про час і місце розгляду справи.

Таким чином, є всі підстави констатувати про відсутність факту належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи, а як наслідок відсутність повторності неявки позивача.

Також належить зауважити, що 05 грудня 2017 р. до Ужгородського міськрайонного суду надійшла заява від сторони позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника. Вказують, що позовні вимоги підтримують і не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.27).

Так, у спірних правовідносинах необхідно встановити, чи був належним чином повідомлений позивач про судові засідання, які відбулися 05.06.2018 р. (дата постановлення ухвали) та 18.04.2018 р. - засідання, яке передувало постановленню ухвали про залишення позовної заяви без розгляду.

Із матеріалів справи видно, що позивач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що виключає можливість констатувати повторну неявку позивача, повідомленого належним чином про час і місце розгляду справи.

Окрім того, судом першої інстанції не було взято до уваги заяву позивача про розгляд справи за її відсутності, що апріорі виключає можливість залишити позов без розгляду.

У контексті наведеного суд першої інстанції не мав правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду, через що постановлена ним ухвала відповідно до вимог ст. 379 ч.1 п.4 ЦПК України підлягає скасуванню як незаконна, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 318, 382, 383, 384, 389 ч.1 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. 2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05 червня 2018 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 4.Повне судове рішення складено 31 липня 2018 року.

Судді: