АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/144/17Головуючий у 1-й інстанції Варневич Л.Б.
Провадження № 22-ц/789/114/18 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

секретар - Романюк Х.Ю.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 березня 2017 року, ухваленого суддею Варневич Л.Б. у цивільній справі №601/144/17 за позовом ОСОБА_1 до Великомлинівецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно колгоспного двору,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9 - будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що вказане будинковолодіння належало до суспільної групи "колгоспний двір". Станом на 15.04.1991 року в даному господарстві були зареєстровані та проживали позивачка, її чоловік - ОСОБА_8 та син - ОСОБА_9. ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер голова колгоспного двору ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер син позивачки та член колгоспного двору ОСОБА_9. Після смерті чоловіка та сина ОСОБА_1, як єдиний член колишнього колгоспного двору та єдиний спадкоємець за законом звернулась в нотаріальну контору з приводу оформлення права власності на спадкове майно, однак їй відмовлено у зв"язку з відсутністю зареєстрованого за спадкодавцями права власності на вказане будинковолодіння.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 березня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Тернопільської області, який належав ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В апеляційній скарзі особи, які не брали участь у справі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказують, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, оскільки суд не з'ясував наявність чи відсутність спадкоємців у ОСОБА_9. Апелянти є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9 та прийняли спадщину. Позивачка не прийняла спадщину після смерті сина. Поза увагою суду також залишився той факт, що 26 жовтня 2011 року ОСОБА_1 було подано до Кременецької державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_8, а тому єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8, був його син ОСОБА_9 Отже, позивачка не може претендувати на спадщину як після смерті чоловіка, так і після смерті сина. Крім цього, суд невірно застосував норми ЦК УРСР, в той час як необхідно було застосовувати положення ЦК України, так як спадщина відкрилась після набрання чинності останнім.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який визнав апеляційну скаргу та погодився з її доводами, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, застосувавши норми ст. 120, 529, 549 ЦК України ( в редакції 1963 року), врахувавши визнання позову Великомлинівецькою сільською радою, прийшов до висновку, що ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину після смерті чоловіка та сина, оскільки на час відкриття спадщини не заявляла про свою відмову від неї та проживала у спадковому будинковолодінні.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно з"ясовано обставини, що мають значенння для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 Кременецького району станом на 15.04.1991 року належало до суспільної групи "колгоспний двір". Членами двору станом на вказану дату були ОСОБА_8, 1947 р.н., ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Отже, спірне будинковолодіння належало в рівних частках ОСОБА_8, ОСОБА_1 та ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_8 помер. Заповіту складено не було.

Позивачка ОСОБА_1 як один із спадкоємців першої черги за законом (дружина ОСОБА_8.) відмовилась від належної їй частини спадкового майна, подавши 26 жовтня 2011 року до Кременецької державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Копію такої заяви додано до апеляційної скарги.

У суді апеляційної інстанції представник позивачки визнав, що позивачка дійсно подавала нотаріусу таку заяву.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом або за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за законом або за заповітом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встновленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 1275 ЦК України визначено, що якщо від прийнтяття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має прпаво на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 спадщину після смерті її чоловіка не прийняла, відмовившись від неї.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер син позивачки ОСОБА_9 Заповіту ним складено не було.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Позивачка ОСОБА_1 на момент смерті її сина ОСОБА_9 не проживала разом з ним. Із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталась, що у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції підтвердив представник позивачки.

Отже, ОСОБА_1 спадщину після смерті її сина ОСОБА_9 не прийняла.

Окрім цього, спакоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_9 є його дружина ОСОБА_4 та діти - повнолітня дочка ОСОБА_3 та неповнолітні діти ОСОБА_6, ОСОБА_7 Проте, вказані особи не були залучені до участі у справі і судом не враховані їхні інтереси.

За таких обставин, коли позивачка не прийняла спадщину як після смерті чоловіка, так і після смерті сина, підстави для визнання за нею у судовому порядку права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - відсутні.

Крім цього, застосування судом першої інстанції норм ЦК УКРСР (в ред.1963 року) до правовідносин щодо спадкування після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є неправильним, так як вказані особи померли у 2011 та 2013 роках відповідно, тому застосуванню підлягають норми ЦК України, який набрав чинності 1 січня 2004 року.

Оскільки ОСОБА_1 заявляла позовні вимоги про визнання за нею права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 лише у порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9, не заявляючи вимог про визнання за нею права власності на її частку будинковолодіння як члена колгоспного двору, тому з врахуванням вищенаведених мотивів рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог. Позивачка вправі оформити право власності на належну їй як члену колгоспного двору частку у вказаному будинковолодіння у встановленому законом порядку.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 березня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Великомлинівецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 січня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Хома