АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2018 року м. Київ

Справа 752/22897/17

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: СоколовоїВ.В.

суддів: Немировської О.В., Оніщука М.І.

секретар Луговий Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Ладиченко С.В. 08 листопада 2017 року в м. Києві у справі за позовом ОСОБА_2 до відповідача Російської Федерації, в особі Посольства Російської Федерації в Україні, -

В С Т А Н О В И Л А

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/1162/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2017 позовну заяву ОСОБА_2 до Російської Федерації, в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - повернуто позивачеві для подання до належного суду.

Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_2, ним подана апеляційна скаргу, в якій він зазначає, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, підлягає оскільки при постановлені вказаної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Так, позивач вказує на те, що він зареєстрований у Голосіївському районі м. Києва, а тому користуючись правилом альтернативної підсудності передбаченої ч. 3 ст. 110 ЦПК України, відповідно до якої позови про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, або за місцем завдання шкоди, він правомірно звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва, однак суд безпідставно повернув його позовну заяву. Беручи до уваги викладене, просить скасувати ухвали суду першої інстанції та передати питання про відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

Представник позивача адвокат Окунєв І.С. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про її задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, причини неявки суду не повідомив. Керуючись положеннями ст.ст. 371,372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві.

Аналогічне положення міститься і в п. 6 ст. 353 ЦПК України в редакції, що набрала законної сили 15.12.2017.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_2 для подання до належного суду, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких об'єктивних даних про те, що позивачу завдане ушкодження здоров'я не має, а тому з метою недопущення порушення правил підсудності визначених ЦПК України, необхідно керуватись та застосовувати правило підсудності за місцезнаходженням відповідача. Оскільки позивачем пред'явлений позов до відповідача Російської Федерації, посольство якого в Україні знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 27, то відповідно місцезнаходження такої юридичної особи за вказаною адресою територіально належить до Солом'янського районного суду м. Києва.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не вважає за можливе, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно ч. 3 ст. 110 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції), позови про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, або за місцем завдання шкоди.

Зі змісту ч. 14 ст. 110 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) випливає, що виключно позивач може або застосувати правила загальної територіальної підсудності та подати позов за місцезнаходженням юридичної особи, або обрати між кількома судами, яким згідно з ст. 110 ЦПК України підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 114 цього Кодексу.

У п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 роз'яснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК). Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом до відповідача Російської Федерації, в особі Посольства Російської Федерації в Україн про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Як вбачається із змісту позовної заяви, так і доводів апеляційної скарги, звертаючись саме до Голосіївського районного суду м. Києва, позивач керувався положеннями ч. 3 ст. 110 ЦПК України за своїм зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1, оскільки однією з позовних вимог є відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

Таким чином, предметом вказаного позову, зокрема є зобов'язання відповідача відшкодувати шкоду, завдану позивачу ушкодженням здоров'я.

Отже, позивач ОСОБА_2 у відповідності до ч.ч. 3, 14 ст. 110 ЦПК України на власний розсуд визначив місце пред'явлення позову, за зареєстрованим місцем свого проживання, яким згідно позовної заяви є адреса: АДРЕСА_1. що територіально відноситься до Голосіївського району м. Києва.

Посилання суду першої інстанції на те, що будь-яких об'єктивних даних про те, що позивачу завдане ушкодження здоров'я не має, а тому необхідно керуватись та застосовувати правило підсудності за місцезнаходженням відповідача, є безпідставними. Так, виходячи з норм процесуального законодавства, суд надає оцінку доводам викладеним в позовній заяві при вирішені справи по суті, а не на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви позивачу у зв'язку з непідсудністю справи Голосіївському районному суду м. Києва.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09.06.2017 - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст складений 12.01.2018.