Справа № 486/808/17
Провадження № 2/486/44/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2018 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Савіна О.І.

при секретарі - Коршак О.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»» про визнання ДТП страховим випадком, порушення прав споживача фінансових послуг і зобов'язання сплатити грошову компенсацію за шкоду третій особі,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»» про визнання ДТП страховим випадком, порушення прав споживача фінансових послуг і зобов'язання сплатити грошову компенсацію за шкоду третій особі.

Свої вимоги мотивує тим, що 15.11.2014 р. ОСОБА_2 уклав із ПАТ «ХДІ страхування» в м. Южноукраїнськ договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АІ/3631670, об'єктом страхування був автомобіль «ВАЗ 211440» реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить йому на праві власності. Правом користування даним транспортним засобом був наділений його онук ОСОБА_3. 10.04.2015 р. ОСОБА_3, керуючи вказаним автомобілем, разом з друзями потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої пасажир ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження і потрапив до лікарні у непритомному стані. Після ДТП відразу була проінформована страхова компанія. На місце ДТП прибув аварійний комісар, який склав необхідні документи, зробив фотознімки, отримав інформацію про учасників ДТП. Потерпілий ОСОБА_4 більше однієї доби знаходився у реанімаційному відділенні СМСЧ-2 м. Южноукраїнськ. 12.04.2015 р. останній був надісланий до міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаїв з тяжкими травмами, де йому було здійснено дві операції. Після проходження курсу післяопераційної реабілітації він був виписаний з лікарні, згодом йому була встановлена на рік ІІ група інвалідності, а потім ІІІ група інвалідності безстроково. ОСОБА_4 протипоказаний середньої тяжкості фізичний труд, робота на висоті та біля рухомих механізмів, тільки легкий труд. Витрати на лікування та реабілітаційні заходи потерпілого ОСОБА_4 поніс ОСОБА_2 як власник транспортного засобу. Вважає, що 10.04.2015 р. відбувся саме страховий випадок, що підтверджується документами, складеними слідчим Южноукраїнського ВП та аварійним комісаром ПАТ «ХДІ страхування» (нині - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна»). Відповідальність ОСОБА_2 як власника транспортного засобу була застрахована і в результаті настання страхового випадку (ДТП) страхова компанія повинна виконати свій обов'язок за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу і сплатити ОСОБА_2 належну грошову компенсацію. Однак вказана страхова компанія відмовила ОСОБА_2 у відшкодуванні компенсації, мотивуючи відсутністю підстав для задоволення його претензії про грошову компенсацію.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив суд визнати ДТП, яка сталася 10 квітня 2015 року в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, страховим випадком; визнати відмову ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна»» сплатити грошову компенсацію за договором страхування № АІ/3631670 від 15 листопада 2015 року такою, що порушує права ОСОБА_2 як споживача фінансових послуг та зобов'язати ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна»» сплатити позивачу грошову компенсацію в сумі 36 104,63 гривень та судові витрати: судовий збір в розмірі 640 гривень та витрати, пов'язані з розглядом справи в розмірі 395,40 гривень.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, посилаючись на те, що 15.11.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3631670. Забезпеченим транспортним засобом за вказаним договором є автомобіль «ВАЗ 211440» реєстраційний номер НОМЕР_1.10.05.2017 р. на адресу відповідача надійшла Претензія позивача від 05.05.2017 р., в якій ОСОБА_2 просив відшкодувати йому грошову компенсацію за шкоду, заподіяну під час ДТП здоров'ю ОСОБА_4 в межах встановленої договором № АІ/3631670 суми. 29.05.2017 р. відповідач у відповідь на Претензію повідомив позивачу про відсутність підстав для задоволення вимог. Сторонами договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. Згідно вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11.08.2017 р. ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 211440» реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого пасажир «ВАЗ 211440» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження. Даним вироком ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. До того ж, особа, яка має право на відшкодування подає страховику відповідну заяву. Звертає увагу, що потерпілою особою в результаті ДТП, яка сталася 10.04.2015 р., є саме ОСОБА_4 і відповідно саме він має право на звернення до відповідача із заявою про страхову виплату. При цьому, позивачем не надано до суду жодного документу, який би уповноважував його представляти інтереси потерпілого. Згідно до ч.2 п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов'язкового страхування на підставі п.13.1 ст. 13 даного Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). Однак ні потерпілим, ні ОСОБА_3, а тим більше позивачем не узгоджувалися витрати на придбання необхідних ліків та препаратів. Позивачем не надано жодного доказу того, що саме він поніс витрати на лікування ОСОБА_4, натомість у доданих до позовної зави платіжних документах платником вказаний ОСОБА_4. Крім того, у вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11.08.2017 р. вказано, що потерплий ОСОБА_4 претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не має, оскільки останній відшкодував йому спричиненні ушкодження шляхом оплати лікування та реабілітації, вирок не оскаржувався сторонами у кримінальному провадженні. Отже, відшкодування збитків, завданих ДПТ ОСОБА_4 здійснив ОСОБА_3, а не позивач. Також позивачем не надано будь-яких документів, виданих медичною установою, про призначення потерпілому ОСОБА_6 медичних процедур, послуг та медикаментів, які застосовувалися при його лікуванні. Просить суд відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши представника позивача, враховуючи позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає повному задоволенню на підставі наступного.

Під час розгляду справи по суті встановлено, що 15.11.2014 р. між ОСОБА_2 та ПАТ «ХДІ страхування» (нині - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна») був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АІ/3631670 (а.с. № 5). Об'єктом страхування був автомобіль «ВАЗ 211440» реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 (а.с. № 6).

10.04.2015 р. ОСОБА_3, який є онуком позивача, керуючи автомобілем «ВАЗ 211440» реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Южноукраїнськ, допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого пасажир «ВАЗ 211440» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_4 більше однієї доби знаходився у реанімаційному відділенні СМСЧ-2 м. Южноукраїнськ. 12.04.2015 р. останній був надісланий до міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаїв з тяжкими травмами, де йому було здійснено дві операції. Після проходження курсу післяопераційної реабілітації він був виписаний з лікарні, згодом йому була встановлена на рік ІІ група інвалідності, а потім ІІІ група інвалідності безстроково (а.с. № 10-13, 14). ОСОБА_4 протипоказаний середньої тяжкості фізичний труд, робота на висоті та біля рухомих механізмів, показаний легкий труд.

Як стверджує представник позивача, витрати на лікування та реабілітаційні заходи потерпілого ОСОБА_4 поніс ОСОБА_2 як власник транспортного засобу. На підтвердження даної обставини до позовної заяви були додані квитанції про придбання ліків та лікарських засобів (а.с. № 15-31).

05.05.2017 р. позивач звернувся до відповідача з Претензією, в якій просив відшкодувати йому грошову компенсацію за шкоду, заподіяну під час ДТП здоров'ю ОСОБА_4 в межах встановленої договором № АІ/3631670 суми.

Листом за вих. № 423 від 29.05.2017 р. ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» відмовила ОСОБА_2 у задоволені вказаної претензії, мотивуючи тим, що він як страхувальник не має підстав для отримання страхового відшкодування внаслідок заподіяння шкоди здоров'ю ОСОБА_4 в результаті ДТП, що мала місце 10.04.2015 р., оскільки договір № АІ/3631670 від 15.11.2014 р. укладений для забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих (а.с. № 8-9).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

В Україні здійснюються такі види обов'язкового страхування, в тому числі страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 7 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 1.3. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (п.22.1 ст. 22 вказаного Закону).

За п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

У зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я (п.24.1 ст. 24 даного Закону).

З огляду на викладене суд вважає, що у даному випадку має місце страховий випадок.

Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187).

ОСОБА_2 як власник транспортного засобу поніс витрати на лікування та реабілітаційні заходи потерпілого ОСОБА_4, на підтвердження чого надав суду копії квитанцій про придбання ліків та лікарських засобів (а.с. № 15-31).

Мотивація відповідача відмови у виплаті ОСОБА_2 страхового відшкодування, вказана у листі за вих. № 423 від 29.05.2017 р. є не зрозумілою, так як відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Твердження представника відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу того, що саме він поніс витрати на лікування ОСОБА_4 не відповідають дійсності, так як позивачем додані до позовної заяви копії квитанцій про придбання ліків і лікарських засобів та копії рахунків. Що стосується наявності у рахунках на придбання медичного товару прізвища потерпілого ОСОБА_4 як покупця (платника), то даний факт не свідчить про те, що оплата медичного товару була здійснена саме за кошти потерпілого, а не позивача (а. с. № 26, 30, 31).

Доводи представника відповідача стосовно того, що у вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11.08.2017 р. вказано, що потерплий ОСОБА_4 претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не має, оскільки останній відшкодував йому спричиненні ушкодження шляхом оплати лікування та реабілітації, залишилися недоведеними суду, будь-яких доказів про наявність такого вироку суду не надано.

Посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано будь-яких необхідних для страхового відшкодування документів, виданих медичною установою, про призначення потерпілому ОСОБА_6 медичних процедур, послуг та медикаментів, які застосовувалися при його лікуванні, як на доводи, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позову, то вони не можуть бути прийняті судом, оскільки спростовуються п.24.1 ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та наявними в матеріалах справи медичними документами, з яких вбачається, яке лікування та яку діагностику проходив потерпілий ОСОБА_4 (а.с. № 10-13).

Витрати, які поніс ОСОБА_2 на лікування та реабілітаційні заходи потерпілого ОСОБА_4, за його підрахунками становлять 36 104, 63 гривень. Будь-яких доказів, які б спростовували такий розмір витрат представником відповідача суду не надано.

Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно до ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

-навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), передбачений даною нормою є вичерпним.

ОСОБА_2 звернувся до відповідача про страхове відшкодування вчасно, тобто впродовж трьох років з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Що стосується того, що позивач звернувся до відповідач з претензією, а не з заявою, то це на думку суду не є підставою для відмови у виплаті страхової компенсації.

Відповідно до п.36.7. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

За таких обставин суд вважає можливим захистити права позивача та задовольнити його позовні вимоги в повноу обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір в розмірі 640 гривень, сплачений позивачем при зверненні до до суду з даним позовом (а. с. № 1) та витрати, пов'язані з розглядом справи в розмірі 395,40 гривень.

Керуючись ст. ст. 1, 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263 -265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»» про визнання ДТП страховим випадком, порушення прав споживача фінансових послуг і зобов'язання сплатити грошову компенсацію за шкоду третій особі, задовольнити повністю.

Визнати дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 10 квітня 2015 року в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, страховим випадком.

Визнати відмову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»» сплатити грошову компенсацію за договором страхування № АІ/3631670 від 15 листопада 2015 року такою, що порушує права ОСОБА_2 як споживача фінансових послуг.

Зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна»» сплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 36 104,63 гривень (тридцять шість тисяч сто чотири гривні шістдесят три копійки) та судові витрати: судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень та витрати, пов'язані з розглядом справи в розмірі 395,40 гривень ( триста дев'яносто п'ять гривень сорок копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. І. Савін