Справа № 149/2344/18
Провадження № 22-ц/801/403/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 рокуСправа № 149/2344/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Робак М.В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 10 травня 2014 року по 02 липня 2018 року перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах, від яких мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає разом з позивачкою ОСОБА_4 та знаходиться на її утриманні. В свою чергу відповідач ОСОБА_3 добровільну матеріальну допомогу на утримання спільної дитини не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Позивач зазначає, що ОСОБА_3 не має постійного місяця роботи, однак здає в оренду земельні ділянки для сільськогосподарського виробництва та таким чином отримує дохід. Враховуючи наведене ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_3, на її користь, аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом і до досягнення дитиною повноліття.

Розгляд справи в суді першої інстанції проходив в порядку спрощеного позовного провадження на підставі п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, про що було повідомлено учасників справи.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 жовтня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, щомісячно, починаючи з 06 вересня 2018 року і до досягнення сином повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В свою чергу ОСОБА_4 звернулась до суду з відзивом на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі ч.13 ст.7 та ст.369 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01 червня 2018 року був розірваний (а.с.7).

Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ №301852 (а.с.6).

Згідно з довідкою голови вуличного комітету від 30 липня 2018 року №07-21/1075 (а.с.9) та довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29 серпня 2018 року №17-30/4564 (а.с.8) ОСОБА_5 проживає разом із матірю та знаходиться на її утриманні, а батько ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні сина.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З довідки №02-22/63 виданої завідувачем ДНЗ №1 «Пролісок» від 26 липня 2018 року вбачається, що дитина ОСОБА_5 відвідує вказаний садочок з 05 грудня 2017 року, батько дитини ОСОБА_3 за час відвідування дитиною садочка дитину не приводив і не забирав, життям дитини не цікавився (а.с.10).

Довідкою Управління праці та соціального захисту населення №422 від 29 серпня 2018 року підтверджено, що позивач по справі не перебуває на обліку у відділі адресних соціальних допомог та компенсацій управління праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради та не отримує ніяких видів допомог (а.с.12).

Окрім того, позивачка ОСОБА_4 надала суду довідки про те, що хворіє на змішаний багатовузловий зоб 2 ст., хвороба переросла в онкологічну та потребує оперативного втручання (а.с.14-20).

Судом першої інстанції в ухвалі від 17 вересня 2018 року було розяснено сторонам, що розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та було визначено відповідачу пятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, з можливістю долучення до нього доказів по справі. Копія вказаної ухвали була отримана ОСОБА_3 28 вересня 2018 року, проте останній у визначений судом строк своїми процесуальними правами не скористався.

Відповідно до ч.7 ст.178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказав на те, що в період з 26 вересня 2018 року до 28 жовтня 2018 року він хворів, внаслідок чого був позбавлений можливості написати відзив на позовну заяву, а тому просив прийняти до уваги докази по справі, які були долучені до апеляційної скарги. Вказані доводи відповідача до уваги судовою колегію не приймаються, враховуючи наступне.

З наданого ОСОБА_3 витягу з амбулаторної картки хворого (а.с.56) вбачається, що ОСОБА_3 знаходився на амбулаторному лікуванні, з діагнозом гострий трахобронхіт, у період з 01 жовтня 2018 року по 10 жовтня 2018 року.

Пунктом 6 ч.2 ст.43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобовязані виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк.

Колегія суддів враховує те, що ОСОБА_3 перебував на амбулаторному лікуванні протягом меншого строку, зазначеного в ухвалі суду. А відтак він не був позбавлений можливості виконати вимоги ухвали суду від 17 вересня 2018 року: у період з 26 вересня 2018 року до 28 жовтня 2018 року та з 11 жовтня 2018 року по 16 жовтня 2018 року включно (враховуючи, що останній день припадає на вихідний, а наступний робочий 16 жовтня 2018 року) та своєчасно звернутись до суду з відзивом на позовну заяву, долучити до матеріалів справи необхідні докази в заперечення позовних вимог та заявити відповідні клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

За таких обставин судова колегія не приймає до уваги докази, які були долучені ОСОБА_3 до апеляційної скарги, оскільки останній не довів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином доводи апеляційної скарги не містять доказів на своє підтвердження та судовою колегію до уваги не приймаються.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що при ухваленні рішенні суд першої інстанції виходив з наявних в матеріалах справи доказів та визначив розмір аліментів який сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, з яким погоджується й суд апеляційної інстанції.

У разі незгоди відповідача з визначеним розміром аліментів, суд розяснює право ОСОБА_3 на звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів на підставі ст.192 СК України, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, рішення суду першої інстанції було ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на вимогах закону, є правильним, а відтак скасуванню чи зміні не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

ОСОБА_6