Провадження № 22-ц/779/27/2018
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») про визнання договору поруки припиненим за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею Потятинником Ю.Р. 12 квітня 2016 року в м. Коломия Івано-Франківської області,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 неналежно виконував зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 21 червня 2015 року допустив заборгованість у розмірі 334 437,11 грн. Посилаючись на зазначені обставини та солідарний обов'язок поручителя перед банком за зобов'язаннями позичальника просив задовольнити позов.

ОСОБА_2 у лютому 2016 року подала зустрічний позов. Зазначала, що у розділі 9 кредитного договору передбачено порядок дострокового повернення кредиту. Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж на погашення тіла кредиту боржник вніс 28 березня 2012 року. Оскільки банк звернувся в суд з даним позовом тільки у серпні 2015 року, тобто більше як через шість місяців після настання строку виконання кредитного зобов'язання, просила визнати припиненим договір поруки від 21 липня 2011 року.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 25 лютого 2016 року вказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 квітня 2016 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 217 113,71 грн. У решті позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Також вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі на рішення суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає неправильним висновок суду першої інстанції про те, що порука ОСОБА_2 не припинилася. При цьому не враховано умов кредитного договору щодо права банку у випадку виникнення в позичальника прострочення по погашенню заборгованості за кредитом та/або по сплаті процентів за користування ним припинити строк користування кредитними коштами, достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж на погашення тіла кредиту позичальник вніс 28 березня 2012 року у сумі 16 223,42 грн. Відтак, з 11 травня 2012 року у позивача виникло право достроково повернути кредит та відповідно до 11 листопада 2012 року пред'явити позов до поручителя ОСОБА_2 Проте, із позовом до суду про солідарне стягнення заборгованості банк звернувся тільки у серпні 2015 року. А отже, за положеннями ст. 559 ЦК України порука припинилася. Правовий висновок щодо цього міститься в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 року та від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16, однак при вирішенні спору він судом не застосований.

Посилаючись на ці обставини просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, а зустрічний позов - задовольнити.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 грудня 2017 року до участі у справі в якості правонаступника ПАТ КБ «Правекс-Банк» залучено ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_1 та представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в судове засідання не з'явилися будучи належним чином повідомленими. Останній подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відтак, перешкод розглядові справи без їх участі не встановлено.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 21 липня 2011 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3329-006/11Р, згідно умов якого банк надав останньому кредитні кошти на загальну суму 179 900,00 грн, зі сплатою 14,99 % річних з кінцевим строком повернення до 21 липня 2016 року (а.с.10-18 т.1).

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язалась нести солідарну майнову відповідальність за виконання зобов'язань позичальником щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основного боргу за кредитом (а.с.30-31 т.1).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги банк посилався на те, що відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання та допустив заборгованість у розмірі 334 437,11 грн.

Подаючи зустрічний позов ОСОБА_4 покликалася на те, що сторонами у розділі 9 кредитного договору передбачено порядок дострокового повернення кредиту. Оскільки останній платіж на погашення тіла кредиту позичальник вніс 28 березня 2012 року, банк вправі був пред'явити до неї як до поручителя вимогу протягом 6 місяців з дня дострокового повернення кредиту. Проте, з позовом про стягнення заборгованості такий звернувся тільки у серпні 2015 року. Крім того, банком не надано доказів виконання позичальником умов п. 6.1.9. кредитного договору. А отже, за таких обставин порука припинилася.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 неналежно виконував умови кредитного договору, що є підставою для солідарного стягнення з нього та поручителя ОСОБА_2 заборгованості за цим договором у межах строку позовної давності, про застосування якого заявлено останньою. При цьому на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України суд зменшив розмір пені до 20 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову місцевий суд вважав, що порука не припинилась, оскільки правом про дострокове повернення кредиту банк не скористався, а відповідно до п. 3.1. договору поруки такий діє до 21 листопада 2019 року. Також судом не встановлено факту порушення ОСОБА_1 п.п. 6.1.8., 6.1.9. кредитного договору щодо страхування.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками місцевого суду з огляду на таке.

При цьому колегія суддів враховує висновки та мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовано ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2016 року, що згідно ч. 5 ст. 411 ЦПК України є обов'язковими при новому розгляді справи для суду першої чи апеляційної інстанції.

За змістом ст.ст. 526, 1049, 1054, 1050 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, а також проценти та неустойку.

Як передбачено п.п. 4.4., 4.5. кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення сум коштів вказаних в колонці «погашення основної суми кредиту» Додаток 1 до договору, щомісяця до «10» числа наступного місяця включно. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до «10» числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаного в п. 1.2. договору.

Згідно з п. 7.1.5. цього договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитним договором або внесення процентів за користування коштами банк має право стягнути пеню за кожен день прострочення в розмірі 0,1 % від неоплаченої заборгованості за строк невиконання зобов'язання.

За п. 4.6. кредитного договору платежі по цьому договору вважаються здійсненими у встановлений строк, якщо сума відповідного платежу в повному розмірі надійшла на рахунок банку у строки, зазначені в п.п. 4.4., 4.5. договору.

Пунктом 6.1.1. договору визначено, що позичальник зобов'язаний забезпечити своєчасне повернення коштів і сплату нарахованих відсотків.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим утворилась заборгованість. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 21 червня 2015 року останній допустив заборгованість у розмірі 334 437,11 грн. З них, зокрема: 155 907,74 грн - заборгованість за кредитом; 71 131,78 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 67 854,45 грн - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та 39 543,24 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту. При цьому розрахунок заборгованості проведено за період з 1 липня 2011 року по 16 червня 2015 року (а.с. 8-9 т.1).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором видно, що останній платіж на погашення кредиту здійснено ОСОБА_1 28 березня 2012 року (а.с.8 зворот т. 1). Таким чином, починаючи з 11 квітня 2012 року банк міг довідатися про порушення свого права, оскільки в подальшому від відповідача не надійшов черговий платіж по кредиту.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 подано в суді першої інстанції заяву про застосування позовної давності (а.с. 149-150 т.1).

За таких обставин та враховуючи принцип диспозитивності, колегія суддів вважає, що на користь банку підлягає стягненню заборгованість за період з 21 червня 2012 року по 21 червня 2015 року у розмірі 107 964,00 грн - заборгованість за кредитом та 68 597,21 грн - заборгованість по процентах.

Що стосується розміру пені, яка підлягає стягненню на користь позивача, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до розрахунку заборгованості розмір пені за період з 21 червня 2014 року по 21 червня 2015 року складає 56 837,58 грн, з них: 35 514,11 грн - пеня за несвоєчасну сплату тіла кредиту та 21 323,47 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Враховуючи стан здоров'я ОСОБА_2, її майновий стан (а.с. 152-154, 156 т. 1), колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму ч. 3 ст. 551 ЦК України, та зменшити розмір пені до 20 000,00 грн.

Як передбачено ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до п.9.3. кредитного договору шляхом підписання кредитного договору сторони дійшли згоди, що у випадку виникнення в позичальника прострочення по погашенню заборгованості за кредитом та/або по сплаті процентів за користування кредитом, банк має право припинити строк користування кредитними коштами, достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування коштами банк письмово повідомляє позичальника.

За змістом ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як уже зазначалося, останній платіж на погашення кредиту здійснено ОСОБА_1 28 березня 2012 року у сумі 16 223,42 грн (а.с.8 зворот т.1).

Відтак, оскільки до 10 квітня 2012 року наступного платежу позивальником проведено не було, то право користування кредитними коштами припинилось на 10-й день місяця, наступного за цим місяцем, тобто 11 травня 2012 року, після чого у банку виникло право достроково повернути кредит.

З позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся в суд 14 вересня 2015 року (а.с.39, 40 т.1).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові №6-272 цс16 від 29 червня 2016 року.

Таким чином, оскільки позивачем пред'явлено вимогу до поручителя більше, ніж через шість місяців після настання строку виконання зобов'язання, то порука ОСОБА_2 припинилась з 12 листопада 2012 року. Однак, не можна вважати припиненими зобов'язання поручителя в частині, яка стосується відповідальності за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання зобов'язань.

Тобто, за період з 21 червня 2012 року (початок перебігу строку позовної давності) до 11 листопада 2012 року порука ОСОБА_2 існувала і за цей період з неї солідарно з боржником ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором №3329-006/11Р від 21 липня 2011 року станом на 21 червня 2015 року в розмірі 24 189,99 грн, з яких: 14 995,00 грн - заборгованість за кредитом; 9 194,99 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом.

Відповідно з ОСОБА_1 - заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 172 371,22 грн, з яких: 92 969,00 грн - заборгованість за кредитом; 59 402,22 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом та 20 000,00 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У засіданні апеляційного суду встановлено, що 31 травня 2017 року між ПАТ КБ «Правекс - Банк» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець погоджується придбати, без права регресу, права вимоги за кредитами, прийняти їх та сплатити ціну купівлі відповідно до положень цього договору.

У зв'язку із цим ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 грудня 2017 року залучено до участі в справі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» як правонаступника ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Відтак, вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідачів на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», оскільки товариству передано право вимоги за кредитним договором №3329-006/11Р від 21 липня 2011 року та договором забезпечення (поруки) від 21 липня 2011 року.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не встановив, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; у достатньому обсязі не визначився щодо характеру спірних правовідносин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відтак, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Правекс-Банк» (правонаступник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») та зустрічного позову ОСОБА_2

Розподіл судових витрат на сторін слід покласти відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 квітня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором №3329-006/11Р від 21 липня 2011 року станом на 21 червня 2015 року в розмірі 24 189,99 грн, з яких: 14 995,00 грн - заборгованість за кредитом; 9 194,99 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором №3329-006/11Р від 21 липня 2011 року станом на 21 червня 2015 року в розмірі 172 371,22 грн, з яких: 92 969,00 грн - заборгованість за кредитом; 59 402,22 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом та 20 000,00 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів, а також 1 844,66 грн понесених судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати припиненим з 12 листопада 2012 року договір поруки, укладений 21 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс-Банк» та ОСОБА_2.

В задоволенні решти зустрічного позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_2 551,20 грн понесених судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» на користь держави 8 403,67 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 січня 2018 року.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

О.В. Пнівчук