Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 338/1236/16-ц

провадження № 61-1447св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2017 року у складі судді Битківського Л. М. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2017 року у складі суддів: Малєєва А. Ю., Фединяка В. Д., Василишин Л. В.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

Позов мотивовано тим, що 22 листопада 1980 року виконкомом Кричківської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між сторонами. Від шлюбу сторони мають четверо дітей, які вже повнолітні. Вказував, що шлюб фактично розпався, відповідач у 2010 році пішла проживати до іншого чоловіка, стосунки у даний час сторони не підтримують. Факт реєстрації шлюбу суперечить інтересам позивача, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі.

Заочним рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2017 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований 22 листопада 1980 року у виконкомі Кричківської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 35, розірвано.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача, сім'я фактично розпалась, стосунки, які існують між подружжям, виключають можливість збереження сім'ї, за час розгляду справи судом сторони не примирились, тому шлюб слід розірвати.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2017 року заочне рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, враховуючи приписи статтей 104-112 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що шлюб між сторонами слід розірвати як такий, що існував формально. Пожружні відносини між сторонами припинились, примирення за час розгляду справи не відбулось, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції у порушення вимог процесуального права врахував тільки пояснення і докази, надані позивачем та не взяв до уваги пояснення та заперечення відповідача. Судом першої інстанції ухвалено заочне рішення за відсутності відповідача, яка не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, судової повістки не отримувала, а підпис на повідомленні про вручення судової повістки на 19 червня 2017 року їй не належить. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що відповідач перебувала на стаціонарному лікуванні в Богородчанській районній лікарні. Таким чином, судом порушено принцип змагальності сторні, закріплений статтею 10 ЦПК України.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що 22 листопада 1980 року виконкомом Кричківської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між сторонами, за актовим записом № 35.

Від шлюбу сторони мають чотирьох дітей, які є повнолітніми.

Судами також установлено, що збереження сімейних стосунків між подружжям неможливе, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини припинені.

Згідно із частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог статей 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановивши, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

При цьому суди попередніх інстанцій виходили із того, що сторонам надавався строк, протягом якого вони не досягли примирення.

Доводи касаційної скарги про те, що розгляд справи судом першої інстанції проводився без участі відповідача, яка не була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки остання реалізувала своє право на судовий захист шляхом оскарження рішення суду першої інстанції у суді апеляційної інстанції, який розглянув справу у відкритому судовому засіданні за участю відповідача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6

Інші доводи висновків судів не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв