Справа № 418/21/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2018 року Міловський районний суд Луганської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Довжанського міського відділу Головного територіального управління юстиції у Луганській області про встановлення юридичного факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

заявник, ОСОБА_1, звернувся до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт смерті матері - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована і проживала у своїй квартирі АДРЕСА_1 (Свердловськ) Луганської області.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що померла, ОСОБА_2 доводиться йому матір'ю.

При звернені до Довжанського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області для отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_2, йому було відмовлено у його видачі оскільки, заявником пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», тому останній вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту смерті матері ОСОБА_2

Заявник у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу в його відсутність. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Представник заінтересованої особи, Довжанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області у судове засідання не з'явилась, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення заявлених вимог.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, про необхідність задоволення вимог виходячи з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 виданого Свердловським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луганській області 22.05.1966 року /а.с. 6/, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_2. Тобто, у судовому засіданні підтверджено родинний зв'язок заявника з померлою ОСОБА_2

З копії паспорту громадянина України НОМЕР_2 /а.с. 4-5/, виданого Суходільським МВ УМВС України в Луганській області 22.02.2000 року, слідує те, що заявник, ОСОБА_1, є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

З копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи /а.с 8/ фактично заявник мешкає за адресою: АДРЕСА_4.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_3 /а.с. 7/, яке було видане відділом запису актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суд оцінює свідоцтво про смерть як доказ, на підставі якого можливо встановити наявність факту смерті не зважаючи на те, що документ не відповідає встановленому зразку, та виданий на тимчасово непідконтрольній території України.

Зазначене узгоджується із висновком Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Згідно ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.»

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України «Суд розглядає справи про встановлення факт у смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті».

Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України вбачається, що «Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України».

За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання».

Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану».

Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Таким чином, заявником було доведено, що він є сином ОСОБА_2, яка померла на тимчасово не підконтрольній території України, де була похована за місцем свого фактичного мешкання, вимоги заявника законні та підлягають задоволенню.

Керуючись п.8 ч.1 ст. 315, ст.ст. 317, 319 ЦПК України Постанова Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», -

ВИРІШИВ:

заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт смерті ОСОБА_2, стать жіноча, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 77 років, місце смерті: держава Україна, область Луганська, місто Довжанськ (Свердловськ).

Рішення підлягає негайному виконанню.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до апеляційного суду Луганської області який розташований у м. Сєвєродонецьк Луганської області, шляхом її направлення через Міловський районний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги на рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: Гуцол М.П.