Єдиний унікальний номер 239/448/17 Номер провадження 22-ц/775/150/2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року м. Бахмут Справа № 239/448/17

Апеляційний суд Донецької області у складі:

суддів Кішкіної І.В. (доповідач), ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 міського управління соціального захисту населення ОСОБА_3 міської ради до ОСОБА_4 про стягнення суми сплаченої щомісячної адресної допомоги за апеляційною скаргою ОСОБА_3 міського управління соціального захисту населення ОСОБА_3 міської ради на заочне рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 24 листопада 2017 року (суддя Грідяєва М.В.),

в с т а н о в и в :

12 жовтня 2017 року Новогродівське міське управління соціального захисту населення звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення занадто отриманих коштів щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, посилаючись на те, що 02 листопада 2015 року до ОСОБА_3 УСЗН звернулась ОСОБА_4 за призначенням адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №504, в заяві про отримання грошової допомоги зазначаються передбачені відомості про всіх членів сімї, які претендують на отримання грошової допомоги, в тому числі і відомості про наявність у будь-кого з членів сімї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції; наявність у будь-кого з членів сімї на депозитному банківському рахунку коштів в розмірі, ще перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Відповідачка при зверненні надала заяву, в якій зазначила, що у будь-кого з членів сімї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, не має. УСЗН було призначено грошову допомогу відповідачці на період з 02 листопада 2015 року по 01 травня 2016 року в розмірі 884 грн. щомісячно. В ході перевірки наявності у володінні житлового приміщення переміщена особа ОСОБА_4 приховала факт володіння житловим приміщенням на території України. Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно внутрішньо переміщена особа ОСОБА_4 має на праві власності на підконтрольній Україні території будинок, який розташований у Донецькій області, Покровський район, с.Маринівка, вул.Щорса, 14, загальною площею 70,4 кв.м, згідно свідоцтва про право на спадщину ВКР №776299 від 14 жовтня 2008 року, виданого державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори. Пунктом 6 Порядку передбачено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Виплата допомоги припинена з 01 лютого 2016 року. Загальна сума нарахованої допомоги за період з 02 листопада 2015 року по 30 січня 2016 року складає 2622,53 грн., які є надмірно виплаченими та підлягають відшкодуванню. Відповідно до п.11 Порядку суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу. ОСОБА_4 одноразово повернула кошти в розмірі 1900 грн., решту в розмірі 722,53 грн. повертати відмовляється. Тому просить стягнути з відповідачки на користь УСЗН отримані кошти щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 02 листопада 2015 року по 30 січня 2016 року в розмірі 722,53 грн.

Заочним рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 24 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 міського управління соціального захисту населення ОСОБА_3 міської ради до ОСОБА_4 про стягнення суми сплаченої щомісячної адресної допомоги відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що с.Маринівка, в якому у відповідачки є будинок, який належить їй на праві власності, є населеним пунктом, на території якого проводилась антитерористична операція, в звязку з чим позивачем правомірно призначена та виплачена відповідачці щомісячна адресна допомога як особі, які переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, підстави стягнення вказаної допомоги з відповідачки на користь позивача відсутні.

З вказаним рішенням не погодилось Новогродівське міське управління соціального захисту населення та оскаржило його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом неповно зясовані всі обставини справи та не досліджені всі докази, належний відповідачці на праві власності житловий будинок за адресою Донецька область, Покровський район, с.Маринівка, вул.. Щорса, б. 14, знаходиться на підконтрольній Україні території, оскільки с.Маринівка, де розташований будинок, не входить до переліку населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, і на території цього селища органи державної влади здійснювали свої повноваження на час призначення та виплати грошової допомоги відповідачці, тому відсутні були підстави для нарахування відповідачці відповідної грошової допомоги.

Представник позивача ОСОБА_3 міського управління соціального захисту населення ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_5, яка є начальником на підставі розпорядження ОСОБА_3 міської ради, в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідачка в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.9 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 з 02 квітня 2015 року має статус особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме з м.Авдіївка Донецької області до міста Новогродівка.

Рішенням ОСОБА_3 міського управління соціального захисту населення ОСОБА_3 міської ради від 06 листопада 2015 року ОСОБА_4 була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на період з 09 листопада 2015 року по 08 березня 2016 року в сумі 884 грн. щомісячно.

Звертаючись до УСЗН із заявою про призначення допомоги, ОСОБА_4 зазначила, що у неї та будь-кого з членів сімї у володінні житлового приміщення поза межами тимчасово окупованої території України та райони проведення антитерористичної операції немає.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 20 січня 2016 року ОСОБА_4 має на праві власності на будинок №14 по вул..Щорса в с.Маринівка .Покровського району Донецької області

Позивачем у звязку з встановленими відомостями наявності у відповідачці нерухомого майна, з 01 лютого 2016 року виплата адресної допомоги ОСОБА_4 припинена, за розрахунком позивача щодо надміру виплачених коштів, які підлягають відшкодуванню за період з 02 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року, зазначено 2622,53 грн., з яких відповідачкою добровільно внесено 01 березня 2016 року на рахунок позивача 1900 грн., щодо залишку в сумі 722,53 грн. ОСОБА_4 надіслано повідомлення про відшкодування сум надміру виплаченої соціальної допомоги.

Відповідно до Указу в.о.Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» територія проведення антитерористичної операції територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Частиною 1 цієї статті передбачено, що період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року №33/6/а, Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 07 квітня 2014 року.

Відповідно до п. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

30 жовтня 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого с. Маринівка Покровського (до перейменування Красноармійського) району Донецької області включено до вказаного переліку.

Проте, дію цього розпорядження зупинено згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р.

02 грудня 2015 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р знову затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого с. Маринівка (Миколаївська сільська рада) Покровського району Донецької області також включено до вказаного переліку.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 січня 2014 року встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Порядок надання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам визначається Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505.

Відповідно до п. 2 Порядку, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць знаття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до абзацу другого п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі наявності у будь-кого з членів сімї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

У наступному до Порядку неодноразово вносились зміни і доповнення, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №212, в редакції якої абзац другий пункту 6 передбачав, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. У такій редакції абзац другий був чинним до 03 червня 2017 року.

Згідно з абзацом другим пункту 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №554, від 28 січня 2015 року № 34, від 11 березня 2015 року № 95, від 31 березня 2015 року № 212, від 08 квітня 2015 року № 427, від 26 серпня 2015 року № 636, від 07 жовтня 2015 року № 810, від 09 грудня 2015 року № 1014, від 14 грудня 2016 року № 964, від 31 травня 2017 року № 370, від 04 липня 2017 року № 453, від 13 вересня 2017 року № 689), суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сімї на вимогу уповноваженого органу

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в період з 02 листопада 2015 року по 30 січня 2016 року відповідачці обґрунтовано виплачено щомісячну адресну допомогу в розмірі 2622,53 грн., в тому числі 722,53 грн., враховуючи той факт, що будинок, який належить ОСОБА_4 на праві власності, знаходиться у селі, що відноситься до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Встановивши ці факти, суд першої інстанції правомірно визнав, що право відповідачки на отримання щомісячної адресної допомоги у спірний період було передбачено Порядком, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом до спірних правовідносин пункту 6 Порядку у наступній редакції: «Грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сімї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану», апеляційний суд відхиляє, оскільки зазначена редакція є чинною з 03 червня 2017 року.

За змістом частин 3, 4 с. 3 ЦПК провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 також зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, абзац другий пункту 6 Порядку в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року №370 при вирішенні даної справи не підлягає застосуванню.

Враховуючи, що у спірний період абзац другий пункту 6 Порядку не містив заборони отримання щомісячної грошової допомоги у разі, коли будь-хто із членів сімї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду про безпідставність позовних вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, п. 9 ч. 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 міського управління соціального захисту населення ОСОБА_3 міської ради залишити без задоволення.

Заочне рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 24 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

ОСОБА_1

ОСОБА_2

Повний текст постанови складено 17 січня 2018 року

ОСОБА_6Кішкіна