АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 676/349/17
Проваджння № 22-ц/792/100/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар - Задвірний В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, ухвалене 26 жовтня 2017 року в приміщенні суду суддею Вдовичинським А.В.,

встановила:

В січні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 45 529,49 грн. та судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.10.2012 року між ним та відповідачем було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт у вигляді встановлення кредитної лінії у розмірі 28 538,97 грн. на платіжку карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

В зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитом, станом на 07.12.2016 року заборгованість становить 45 529,49 грн., яка складається з 15 670,89 грн. - заборгованості за кредитом; 7 711,29 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 16 297,58 грн. - боргу по комісії та пені за користування кредитом; 5849,73 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди.

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання кредитних карт.

На обґрунтування позову зазначила, що оскільки спірні правочини вчиненні російською мовою, якою вона не володіє, тому помилково вважала, що укладає з Банком договір депозиту та буде отримувати кошти, а не сплачувати за користування кредитом, якого вона фактично не отримала.

Рішенням Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.10.2017 року позов Банку був задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 22.10.2012 року в розмірі 23 382,18 грн., в т.ч. 15 670,89 грн. - заборгованість за кредитом та 7 711,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Банку відмовити, її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального і матеріального права.

Вказала, що суд не дав належної оцінки доводам позовної зави щодо недійсності спірної угоди а також щодо відсутності в тексті спірних правочинів підпису сторін. Суд безпідставно зробив висновок про сплив позовної давності щодо заявлених ним вимог, оскільки Банк не звертався до суду із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності, а початок його перебігу слід рахувати з дня закінчення строку виконання грошового зобов'язання, тобто з 22.10.2015 року.

В судове засідання учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 22.10.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт у вигляді встановлення кредитної лінії у розмірі 28 538,97 грн. на платіжку карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Предметом генеральної угоди є виконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору №SAMDN 9129 від 04.10.2007 року та по кредитному договору № SAMDN7264 від 07.01.2008 року а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

В тексті договору міститься положення про те, що ОСОБА_1 погодилася з тим, що дана генеральна угода разом із запропонованими Банком Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком кредитний договір. Після цього тексту міститься підпис позичальника із зазначенням дати вчинення підпису, 22.10.2012 року.

В зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитом станом на 07.12.2016 року заборгованість становить 45 529,49 грн., яка складається з 15 670,89 грн. - заборгованості за кредитом; 7 711,29 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 16 297,58 грн. - боргу по комісії та пені за користування кредитом; 5849,73 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди.

Частково задовольняючи позов Банку та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд виходив з того, що справа не містить доказів на підтвердження доводів позичальника щодо недійсності спірного правочину а також у зв'язку зі спливом позовної давності для звернення до суду з позовної заявою про визнання недійсними генеральної угоди і Умов. В той же час справа містить неспростовані докази, надані кредитором про неналежне виконання позичальником своїх грошових зобов'язань за кредитом та наявністю в зв'язку з цим кредитного боргу.

Такі висновки суду є обґрунтованими за виключенням посилання на сплив позовної давності за зустрічними позовними вимогами, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Рішення суду містить обґрунтований висновок про недоведеність зустрічного позову ОСОБА_1, тому посилання суду ще й на сплив позовної давності щодо заявлених нею позовних вимог є помилковим.

Оскільки вказане порушення не вплинуло на законність і обґрунтованість рішення суду, тому з урахуванням обставин справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За замістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом генеральної угоди, яку ОСОБА_1 власноручно підписала, вона особисто підтвердила факт надання повної інформації про умови кредитування у ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: мету, на який кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту і вартість послуг з оформлення договору; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту; можливість дострокового повернення кредиту та його умови тощо.

Підписавши генеральну угоду, ОСОБА_1 приєдналася до запропонованих банком умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується її підписом. Тобто з моменту підписання фізичною особою генеральної угоди між кредитором і позичальником було укладено договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованої генеральної угоди (умов кредитування).

Посилання апелянта на те, що Банк фактично ввів її в оману щодо предмету спірного правочину, користуючись незнанням нею російської мови є безпідставним.

Суд обґрунтовано звернув увагу на ту обставину, що 10.10.2008 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено кредитний договір російською мовою на суму 5000 дол. США, який сторонами оспорений не був.

Твердження позичальника про те, що при укладенні кредитного договору вона мала волевиявлення на укладення договору банківського вкладу (депозиту), а не на укладення договору кредиту не підтверджено об'єктивними даними.

При цьому суд правильно вказав на те, що ОСОБА_1 періодично проводила оплату грошових коштів за спірним договором шляхом внесення коштів на картковий рахунок, що спростовує такі твердження позичальника.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону або неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Слід також зауважити, що у випадку потреби у перекладачі апелянт могла завити про це Банку та відмовитися від підписання договору без його залучення. Однак справа не містить даних на підтвердження таких обставин. В той же час, як вбачається з особистих даних ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вона проходила курс вивчення російської мови під час навчання у загальноосвітній школі.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи вимоги первісного позову суд з дотриманням вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, й надавши їм належу оцінку в силу вимог ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, обґрунтовано виходив із доведеності позову у відповідній частині та наявності передбачених ст.ст. 526, 527, 530, 611, 1056-1 ЦК України підстав для стягнення заборгованості за генеральною угодою в зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе за договором зобов'язань, що призвело до виникнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Повна постанова складена 18.01.2018 року.

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Категорія № 19, 27