Справа № 642/5404/17
Провадження № 2/642/112/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Бондаренко В.П.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах недієздатної ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину нікчемним,

3-і особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, орган опіки та піклування опікунська рада Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради

в с т а н о в и в:

Позивачка 24 листопада 2017 року звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним (нікчемним) договір дарування від 14.09.2016 квартири АДРЕСА_1, укладений 14 вересня 2016 року недієздатною ОСОБА_3, з відповідачкою ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий номер 1119, зобовязати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 скасувати ухвалене нею рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 31447883 від 19.09.2016) та поновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.08.2014 її мати - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнана недієздатною особою, і з того часу мешкає з нею. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова, яке набуло чинності 03.07.2017, вона позивачка - призначена її опікуном. Оскільки у матері в 2013 році зникли документи на квартиру, з приводу чого вона зверталась до правоохоронних органів, вона запитала з державних реєстрів щодо прав власності на нерухоме майно інформацію щодо вчинення можливих правочинів в термін з 11.07.2013 по 03.07.2017 стосовно майна матері, та 05.09.2017 отримала інформаційну довідку № 96351554,з якої дізналась, що 14.09.2016 її недієздатна мати вчинила правочин - уклала договір дарування і подарувала належну їй квартиру ОСОБА_4 На момент вчинення правочину ОСОБА_3 вже два роки була недієздатною особою і не мала права на вчинення правочинів. Таким чином, при оформленні договору дарування не були додержані вимоги ст. 203 ЦК України, що є підставою визнання такого правочину недійсним (нікчемним).

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала їх задовольнити. Зазначила, що відповідачка є її дочкою, та уклала з бабусею нікчемн6ий правочин, скориставшись її станом.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала, пояснила, що її бабуся ОСОБА_3 здатна розуміти значення своїх дій, керувати ними, та уклала вказаний правочин, повністю розуміючи значення своїх дій.

В останнє судове засідання відповідачка не зявилась, про слухання справи повідомлена належним чином. Враховуючи, що відповідачка дала пояснення за даним позовом в суді, доказів поважності причини неявки в останнє судове засідання вона не надала, її інтереси представляє представник ОСОБА_1, суд відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України вважає можливим закінчити розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 просив в позові відмовити, посилаючись на недоведеність тих обставин, що ОСОБА_3 не розуміла значення своїх дій. Крім того, послався на те, що строк дії рішення про визнання ОСОБА_3 недієздатною на час укладання договору дарування сплинув, оскільки відповідно до положень ч.6 ст. 300 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не зявилася, в письмових запереченнях прохала в задоволенні позову відмовити та проводити розгляд справи в її відсутності. В письмових запереченнях нотаріус зазначила, що нею було враховано та дотримано всі вимоги чинного законодавства при посвідченні договору дарування від імені ОСОБА_3, яка на момент укладання договору перебувала при здоровому розумі, ясній памяті та повністю розуміла значення своїх дій і могла керувати ними, про що свідчили подані нотаріусу документи, її поведінка та особистий підпис під текстом договору дарування. Крім того, зазначила, що на момент посвідчення договору дарування з поданих ОСОБА_3 документів вбачалося, що вона при підготовці документів для укладання договору дарування спілкувалася з посадовими особами органів місцевого самоврядування та співробітниками КП «Жилкомсервіс», Виконкому ХМР, її поведінка та наміри не викликали жодних сумнівів у здоровому глузді ОСОБА_3

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування опікунської ради Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради в судове засідання представник не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив справу розглянути у відсутності представника. В письмовій заяві представник опікунської ради ОСОБА_6 зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_2 підтримують, оскільки на момент укладання договору дарування квартири ОСОБА_3 була недієздатною особою.

За таких обставин відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника органу опіки та піклування.

Вислухавши сторони, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надана сторонами докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.

За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідачка ОСОБА_4 є дочкою позивачки ОСОБА_2,онукою ОСОБА_3

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.08.2014, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 визнана недієздатною особою.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20.06.2017, яке набуло законної сили 03.07.2017, позивачка ОСОБА_2 призначена опікуном над матірю ОСОБА_3.

14.09.2016 недієздатна ОСОБА_3 уклала договір дарування і подарувала належну їй квартиру ОСОБА_4 Посвідчила і зареєструвала договір дарування приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5

ОСОБА_3 належала квартира № 4 по вул. Курилівська (Ленінградська), 32 у м. Харкові на підставі договору довічного утримання від 23.10.2002, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7

У 2013 році позивачка ОСОБА_2 зверталася до Ленінського РВ ХМУ ГУ МВС України з заявою за фактом зникнення документів на вищевказану квартиру, однак висновком від 16.07.2013 подальший розгляд матеріалу за даною заявою був припинений за відсутністю ознак злочину.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Режстру прав власності на нерухоме майно № 96351554 вбачається, що право власності на квартиру №4 по вул. Курилівській (Ленінградській) у м.Харкові 14.09.2016 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 14.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5

Відповідно до ст. ст. 46,47 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обовязки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обовязки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Статтею 40 ЦК України передбачено, що недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 ЦК України опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною особою. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними.

Згідно з ч. 2 ст. 226 ЦК України на вимогу опікуна правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він вчинений на користь недієздатної фізичної особи.

Судом встановлено, що позивач як опікун недієздатної ОСОБА_3 не схвалювала правочин, вчинений нею у виді укладення договору дарування квартири.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Укладений 14 вересня 2016 року з недієздатною ОСОБА_3 договір дарування квартири АДРЕСА_2 не є дрібним побутовим правочином, а тому цей договір на підставі ч. 2 ст. 203 ЦК України є абсолютно недійсним - нікчемним, а не відносно недійсним, тобто не є оспорюваним договором, оскільки він був недійсним вже з моменту його укладення, а тому не міг породжувати будь-яких цивільних прав та обов'язків для сторін.

За таких обставин суд з урахуванням ч. 2 ст. 215 ЦК України та положень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року вважає вказаний договір нікчемним.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України в діючої редакції на час розгляду даної справи с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що позивачка в обґрунтування нікчемності правочину посилається на ст. 226 ЦК України, а ні на ст. 225 ЦК України, доводи відповідачки та її представника щодо того, що ОСОБА_3 розуміла значення своїх дій та могла керувати ними не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на час укладання договору дарування діяло рішення суду про визнання її недієздатною, яке не скасовано до цього часу.

Посилання представника відповідача на положення ч.6 ст. 300 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), як на підставу у відмові в позові, також є необґрунтованим.

Так, відповідно до ч.6 ст. 300 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 300 ЦПК України скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сімї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною.

Відповідно до положень ст. ст. 3,4 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) п ровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Рішення суду від 6 червня 2014 про визнання ОСОБА_3 недієздатною до цього часу не скасовано. Договір дарування недієздатною укладено 14.09.2016 року, тобто до набрання чинності вказаною правовою нормою, тому посилання представника відповідача на те, що строк дії рішення суду про визнання ОСОБА_3 недієздатної сплинув на час укладання угоди не відповідає наведеним положенням закону.

Отже суд приходить до висновку про нікчемність договору дарування квартири від 14.09.2016, який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з застосуванням наслідків нікчемності правочину.

Керуючись ст. ст. 2-4, 12, 13, 30, 40, 46, 47, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 226 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 в інтересах недієздатної ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати нікчемним договір дарування квартири АДРЕСА_3, укладений 14 вересня 2016 року недієздатною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, з ОСОБА_4, зареєстрованою за адресою: 61016, АДРЕСА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий номер 1119.

Зобовязати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 скасувати ухвалене нею рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31447883 від 19.09.2016 та поновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м.Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення рішення.

Суддя - Л.Л. Шрамко