АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/186/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області у складі:

суддів Новікова О.М.,

Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І.,

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Ребриної К.Г., у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Уманьферммаш» про визнання протиправним та скасування наказу, визнання недійсним запису у трудовій книжці, - :

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на порушення роботодавцем його прав при звільненні з роботи.

У позові він вказав, що наказом № 123 від 31.07.2008 року був прийнятий на посаду вантажника до ВАТ «Уманьферммаш», правонаступником якого є ПрАТ «Уманьферммаш». 24 березня 2017 року позивач звернувся з заявою на ім'я генерального директора ПрАТ «Уманьферммаш» Ліпкана А.В. з проханням звільнити його за власним бажанням у зв'язку з доглядом за дитиною до чотирнадцяти років з 27.03.2017 року.

Але 27.03.2017 року співробітники ПрАТ «Уманьферммаш» з'явились у нього вдома з метою з'ясувати причину його відсутності на робочому місці.

На підставі результатів перевірки та проведеного розслідування, згідно з наказом № 23-К від 07.04.2017 року його було звільнено з роботи з 24.03.2017 року за прогули без поважних причин відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України.

З моменту прийняття на роботу і до звільнення, яке зараз оскаржується, позивач жодного разу не порушував трудову дисципліну, не мав жодних нарікань з боку керівництва. Написавши заяву на звільнення з 27 березня 2017 року, він висловив бажання звільнитись по вказаній вище підставі, яка дозволяє не попереджати роботодавця за два тижні і просив розірвати трудовий договір у вказаний строк, тобто з 27 березня 2017 року. Отже останнім робочим днем він вважав п'ятницю, 24 березня 2017 року.

Крім того, працівника не було ознайомлено з наказом № 23-К від 07.04.2017 року про його звільнення під розписку, як того вимагають норми КЗпП України.

Вважаючи звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним, ОСОБА_3 просив суд визнати протиправними та скасувати наказ ПрАТ «Уманьферммаш» № 23-К від 07.04.2017 року про звільнення ОСОБА_3 з посади коваля-штамповщика МСЦ № 1 за ст. 40, п. 4 КЗпП України за прогул без поважної причини з 24.03.2017 року; визнати недійсним внесений відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_3; встановити, що розірвання трудового договору між ОСОБА_3 та ПрАТ «Уманьферммаш» відбулось 27.03.2017 року з підстав, передбачених ст. 38 КЗпП України, а саме у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку; зобов'язати ПАТ «Уманьферммаш» видати наказ про звільнення ОСОБА_3 з посади коваля-штамповщика МСЦ № 1 з 27.03.2017 року, вказавши формулювання причини звільнення - розірвання трудового договору з працівником за власним бажанням у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку згідно зі ст. 38 КЗпП України, внести відповідний запис в трудову книжку ОСОБА_3

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач оскаржив в апеляційному порядку вказане рішення суду, вважаючи його незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права. Апелянт зазначає, що судове рішення взагалі не містить мотивувальної частини, доводам позивача не надана належна оцінка, суддя не вказав, які саме докази відповідача стали підставою для відмови у позові. Тому, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень ЦПК України, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд не навів достатніх та обґрунтованих мотивів такого рішення, що є підставою для його скасування з огляду на ст. 376 ЦПК України.

Що стосується суті позову ОСОБА_3, то відмова в задоволенні його вимог пов'язана з тим, що 27 березня 2017 року він не вийшов на роботу, тобто вчинив прогул, за що і був звільнений по п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком міськрайонного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу № 123 від 31.07.2008 року ОСОБА_3 був прийнятий на посаду вантажника до ВАТ «Уманьферммаш» де пропрацював на різних посадах без зауважень до 24 березня 2017 року.

24.03.2017 року позивач звернувся з заявою на ім'я генерального директора ПрАТ «Уманьферммаш» Ліпкана А.В., зареєстрованою за Вх №99 від 24.03.2017 року, в якій просив звільнити його в зв'язку з доглядом за дитиною до чотирнадцяти років за власним бажанням з 27.03.2017 року (а.с. 10, 27).

З представленого табелю обліку робочого часу працівника від 27.03.2017 року видно, що ОСОБА_3 в табелі за 27.03.2017 року був відмічений прогул «П» (а.с. 30).

Наказом № 23-к від 07.04.2017 року позивач звільнений з роботи за прогул без поважних причин на підставі ч. 4 ст. 40 КЗпП України з 24.03.2017 року з посади коваля-штампувальника 2-го розряду (а.с. 14).

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю та захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до роботодавця з заявою про звільнення з роботи за власним бажанням у зв'язку з неможливістю продовжувати роботу, надав відповідні документи на дитину та вказав строк звільнення - з понеділка 27 березня 2017 року.

Правовий аналіз статті 38 КЗпП України дозволяє прийти до висновку, що дана норма дає право робітнику самому визначити дату звільнення. Отже ОСОБА_3 вважав останнім днем роботи на підприємстві п'ятницю 24 березня 2017 року і з понеділка 27 березня 2017 року вважав себе звільненим.

Таким чином позивач повинен був бути звільнений по ст. 38 КЗпП України у вказаний ним строк і у нього не було обов'язку виходити на роботу 27 березня 2017 року.

Посилання роботодавця на п. ст. 241-1 КЗпП України та п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Мінпраці України № 58, непереконливі.

Позивач у заяві просив звільнити його з роботи з 27 березня 2017 року, тому останній день роботи є 24 березня 2017 року.

До того ж сам роботодавець, звільнивши позивача за прогул, також вказав дату звільнення - 24 березня 2017 року.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 27 березня 2017 року вже вважався звільненим з роботи, у нього не було обов'язку виходити на роботу у цей день. Отже звільнення його за прогул без поважних причин на підставі ч. 4 ст. 40 КЗпП України з 24.03.2017 є незаконним.

Дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_3 у повному обсязі. Спосіб захисту порушених прав позивача передбачений ст. 16 ЦК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 35, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Уманьферммаш» про визнання протиправним та скасування наказу, визнання недійсним запису у трудовій книжці - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ ПрАТ «Уманьферммаш» №23-К від 07.04.2017 року про звільнення ОСОБА_3 з посади коваля-штамповщика МСЦ №1 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Визнати недійсним внесений ПрАТ «Уманьферммаш» запис до трудової книжки ОСОБА_3 про звільнення його 24.03.2017 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причини.

Вважати, що звільнення ОСОБА_3 з посади коваля-штамповщика МСЦ № 1 ПрАТ «Уманьферммаш» відбулось 27.03.2017 року з підстав, передбачених ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку

Зобов'язати ПрАТ «Уманьферммаш» видати наказ про звільнення ОСОБА_3, вказавши формулювання причини звільнення - розірвання трудового договору з працівником за власним бажанням у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку згідно зі ст. 38 КЗпП України та внести відповідний запис в трудову книжку позивача.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Уманьферммаш» на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1 344 грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді

Повний текст постанови виготовлений 29 січня 2018 року.