Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1930/17

13 липня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Грещука Р.П.,

секретаря Шпитко М.І.,

з участю представників позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

26.09.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі ОСОБА_6 вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з листопада 2015 року по серпень 2016 року.

07.03.2017 року вона народила дочку ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_4 є її батьком, однак він відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Відповідно, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому статтею 135 Сімейного кодексу України і при видачі свідоцтва про народження зазначено її прізвище ОСОБА_7.

В серпня 2016 року, коли стало відомо про її вагітність, ОСОБА_4 повідомив, що йому ще не потрібно дітей і запропонував їй перервати вагітність штучно, на що вона відмовилась. Тоді відповідач повідомив, що дитина не від нього і він не визнає себе батьком. З того часу вона з відповідачем не спілкується.

З часу народження дочки ОСОБА_8 відповідач жодної участі в її утриманні не приймає, грошей на її утримання чи майна не передавав і не передає, умовами та життям дочки не цікавиться, дитину не відвідує.

На даний час вона разом з неповнолітньою дочкою проживає в житловому будинку своїх батьків, власного житла не має, підсобного господарства не веде, не працює, інших доходів не має, тому їй одній не вистачає грошових коштів на утримання дочки, а матеріальної допомоги відповідач не надає.

ОСОБА_4 працює по тимчасових заробітках, має доходи, однак матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, не визнаючи дочку. Тому вона змушена звернутися з даним позовом в суд.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги позивача підтримали в повному обємі з підстав, які викладені в позовній заяві, просили позов задоволити, Визнати ОСОБА_4 батьком ОСОБА_7, яка народилася 07 березня 2017 року в с. Гвізд Надвірнянського району.Стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі по 1500 грн. щомісячно на дитину. Також стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 640 грн. 00 грн. витрат по сплаті судового збору та 6620 грн. 70 коп. за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, всього 7260 грн. 70 коп.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, зазначили, що проти визнання батьківства відповідач не заперечує, оскільки даний факт підтверджується висновком проведеної експертизи, однак просили зменшити розмір аліментів зазанчених позивачем, оскільки відповідач стабільного заробітку не має, в зв'язку з чим не має змоги сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Просили визначити розмір аліментів в межах половини прожиткового мінімуму на дитину, визначеного законом.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. ОСОБА_9 про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. ОСОБА_9 про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. ОСОБА_9 про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 07.03.2017 року народила дочку ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НМ № 333921 (а.с. 8).

З пояснень позивача ОСОБА_1 батьком дитини є відповідач ОСОБА_4, з яким вона підтримувала близькі стосунки.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України).

Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Ухвалою суду від 13.02.2017 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу на визначення чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, матірю якої є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3; якщо так, то чи є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, біологічним батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 45).

Відповідно до висновку експерта № 64 «Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи» від 03.04.2018 р. - 16.04.2018 р. молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_7 складає величину не менше ніж 99,99 %. Таким чином, біологічне батьківство ОСОБА_4 відносно ОСОБА_7 доведено (а.с. 53-56).

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивачка надала достатнього доводів батьківства відповідача ОСОБА_4 щодо малолітньої ОСОБА_7

Виходячи з досліджених судом доказів, суд вважає батьківство ОСОБА_4 стосовно народженої позивачкою ОСОБА_1 дитини ОСОБА_7, 07.03.2017 року є доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України, відповідно до яких жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» даної постанови, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 184 СК України вказано, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, і що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч. 2 ст.182 СК України не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а також матеріального становища дитини та платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі працювати та утримувати свою дочку в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку, а будь-яких належних доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоровя, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, відповідач суду не надав, тому суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак в меншому розмірі, який просить позивачка. Тому з відповідача слід стягувати по 1100 грн. аліментів щомісячно на утримання дочки до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути судові витрати в сумі 640,00 грн. сплаченого судового збору, витрати за проведення судової молеклярно-генетичної експертизи в сумі 6620 грн. 70 коп., а всього 7260 грн. 70 коп.

Також з ОСОБА_4 в користь держави слід стягнути 704 грн. 80 коп. судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 128, 135, 180-184 СК України, п.п.5, 9, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_9 Володимирівни задоволити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, батьком ОСОБА_7, яка народилася 07 березня 2017 року в с. Гвізд Надвірнянського району (актовий запис про народження № 7 від 13 березня 2017 року, вчинений виконкомом Гвіздської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області).

Дане рішення направити у Надвірнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області для внесення змін до актового запису про народження № 7, складеного виконкомом Гвіздської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області 13 березня 2017 року про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідн. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідн.номер НОМЕР_2) на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі по 1100 грн. щомісячно на дитину, допустивши негайне виконання рішення в цій частині в межах платежу за один місяць.

Стягнення аліментів розпочати з 13.07.2018 року та проводити до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 640 грн. 00 грн. витрат по сплаті судового збору та 6620 грн. 70 коп. за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, всього 7260 грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 23.07.2018 року