КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 22-2316 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Войтенко Т.В.

Унікальний №758/1636/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю &q?ві;Трансвосток&qu;Т; на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю &q?ві;Трансвосток&qu;Т; про поновлення процесуального строку на подання заяви про скасування судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю &q?ід;Трансвосток&qu;Т; на користь ОСОБА_1 нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Трансвосток» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

12 лютого 2018 року заяву ОСОБА_1 було задоволено, видано судовий наказ, яким стягнуто з ТОВ «Трансвосток» на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 10 830,42 грн. Стягнуто з ТОВ «Трансвосток» в дохід держави судовий збір в розмірі 176,20 грн.

21 червня 2018 року ТОВ «Трансвосток» звернулось до суду з заявою про скасування судового наказу та клопотанням про поновлення процесуального строку на звернення з заявою про скасування судового наказу.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року в задоволенні клопотання ТОВ «Трансвосток» про поновлення процесуального строку на звернення до суду з заявою про скасування судового наказу було відмовлено, заяву про скасування судового наказу визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Трансвосток», 24 вересня 2018 року, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість, неправильне застосування норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направати для продовження розгляду по суті.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що уповноважений представник на отримання поштової кореспонденції Манжуловський Д.О. станом на 23.02.2018 р. був звільнений, а саме керівництво ТОВ &q? к;Трансвосток&qu&q; отримало копію судового наказу більше ніж через місяць після надходження поштового відправлення, що дає підстави стверджувати про поважність причин пропуску строку на подання заяви. Даному факту судом першої інстанції оцінки надано не було.

Наголошував, що надані суду ОСОБА_1 документи та інформація, яка міститься в них не відповідають дійсності, оскільки фактичне його звільнення відбулося лише 19.01.2018 р., і розмір існуючої у товариства перед ним заборгованості становить 1 879 грн.

Документи підписані колишнім директором ІвановоюВалєй суперечать наданим апелянтам бухгалтерським відомостям. Спроби адвоката апелянта отримати офіційне підтвердження здійснених ОСОБА_1 нарахувань через направлення запиту до Головного управління державної фіскальної служби України, в силу положень Законів України «Про захист персональних даних» та «Про інформацію» виявились безрезультатними.

З огляду на цілковите заперечення апелянтом заявленого розміру заборгованості та фактичних обставин на яких наполягав ОСОБА_1, а також існуючу необхідність витребування доказів на підтвердження висловлених заперечень, вважав ці підстави достатніми для скасування судового наказу, які були безпідставно проігноровані судом першої інстанції.

При цьому посилався на норми Конституції України та Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &qu01;Про судоустрій і статус суддів&q?ус; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?уб;Голос України&q?і ; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &q? ;Прикінцеві та перехідні положення&quта; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &qu20;Про судоустрій і статус суддів&q?ст; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &qu 8;Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Абзацом 1 п.15.4 розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 р.) визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із цією редакцією Кодексу в частині порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, але не довше, ніж три місяці з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу, за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року Апеляційний суд міста Києва було ліквідовано та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Указом Президента України №297/2018 від 28 вересня 2018 року судді Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області були переведені на роботу на посади суддів Київського апеляційного суду.

Рішенням зборів суддів, які відбулися 02 жовтня 2018 року, днем початку роботи Київського апеляційного суду відповідно до повідомлення голови новоутвореного суду, опублікованого у газеті «Голос України», визначено 03 жовтня 2018 року.

Згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду міста Києва від 08.10.2018 року було визначено колегію суддів у справі: суддя-доповідач - Гаращенко Д.Р., Пікуль А.А., Невідома Т.О.

Згідно зі ст.ст. 274, 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши висновки та обґрунтування суду першої інстанції, наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 08.02.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

В заяві зазначив, що згідно з наказом від 06.10.2016 р. він був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю &q?ри;Трансвосток&q?ю ; на посаду комерційного директора.

З 18.12.2017 р. згідно наказу від 14.12.2017 р. за № 29-12/01 він був звільнений із займаної ним посади.

У встановлені законодавством строки йому не була виплачена заробітна плата, преміальні та компенсація за невикористану відпустку, що підтверджується довідкою від 14.12.2017 р. за № б/н.

12 лютого 2018 р. судовим наказом заява ОСОБА_1 була задоволена. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю &q?ри;Трансвосток&q?ю ; (далі - ТОВ «Трансвосток») на користь ОСОБА_1 нараховану але невиплачену заробітну плату у розмірі 10 830,42 грн., та судовій збір у розмірі 176,20 грн.

В червні 2018 р. ТОВ &que=;Трансвоток&quВ ; звернулось до суду з заявою про скасування судового наказу та клопотанням про поновлення пропущеного строку.

В заяві зазначило, що ТОВ &qulo;Трансвосток&q?і ; є транспортно-експедиційною компанією. З 2012 р. директором підприємства була ОСОБА_3

У грудні 2017 р. були проведені загальні збори засновників ТОВ &q?де;Трансвосток&q?ри; на яких тимчасово відсторонили від виконання повноважень директора ОСОБА_3 та призначено виконуючим обов'язки керівника товариства - Лук'яненка С.І.

20.12.2017 р. Лук'яненко С.І. звернувся з заявою до Шевченківського УП ГУ НП України у м. Києву у зв'язку з викраденням документів.

На підставі даної заяви старшим слідчим Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві Сорокою Д.І. розпочато досудове розслідування за ч.2 ст. 185 КК України.

Заявник зазначає, що документи про те, що ОСОБА_1 був звільнений 14.12.2017 р. є підробними.

Заявник зазначив, що довідка про заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 не відповідає дійсності, оскільки він фактично був звільнений 19.01.2018 р. та станом на 11.06.2018 р. заборгованість по заробітній платі становить 1 879 грн.

Основною причиною поважності пропуску строку заявник зазначив, що уповноважений представник на отримання поштової кореспонденції Манжуловський Д.О. станом на 23.02.2018 р. був звільнений, а саме керівництво ТОВ &q? з;Трансвосток&q?ам; отримало копію судового наказу більше ніж через місяць після надходження поштового відправлення, то строк на звернення з заявою про скасування судового наказу підлягає поновленню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам процесуального законодавства та наявним в матеріалах справи доказам, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно зі ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Як зазначив апелянт, представником поштового відділення, який отримував кореспонденцію від суду, було проставлено свій підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення, та з невідомих ТОВ &quвр;Трансвосток&q?о ; причин не було своєчасно повідомлено про надходження рекомендованого листа, тому копія судового наказу була отримана більш ніж через місяць після надходження.

При цьому посилався на норми Конституції України та Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, вважає їх неприйнятними виходячи з наступного.

Нормами процесуального закону зокрема ст.ст. 120 -123 ЦПК України встановлено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з матеріалами справи копія судового наказу була направлена на адресу ТОВ &q?оп;Трансвосток&q?аз; 12.02.2018 р. (а.с. 16). Отримана ТОВ &q?во;Транвосток&qu02; 19.02.2018 р. (а.с. 17)

Колегія суддів встановила, що заявник не надав суду першої інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо поважності причин пропуску строку на подачу заяви про скасування судового наказу.

Колегія суддів не вбачає будь-якої судової помилки в діях суду першої інстанції, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що посилання на будь-які норми права, без надання суду, належних доказів, є спробою прикрити своє халатне відношення до своїх прав та процесуальних обов'язків, апелянт маніпулює обставинами на власний розсуд не надаючи суду фактичних підтверджень обставин пропуску строку на які посилається.

Якщо припустити, що копію судового наказу від 12 лютого 2018 р. підприємство отримало більше ніж через місяць, то і заяву на скасування судового наказу мало б подати протягом 15 днів, з часу отримання, а не у червні 2018 року.

Цим обставинам належного та обґрунтованого письмового пояснення з доданням належних підтверджень апелянт не надав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Європейський суд з прав людини в справі PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, доводи апелянта необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю &qu=';Трансвосток&q?ел; залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль