АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/321/18 Справа № 206/167/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Румянцев О. П. Доповідач - Пищида М.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю.,

за участі секретаря: - Григор»євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та ОСОБА_7, третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівни про стягнення заборгованості за договором позики та визнання недійсним договору іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики та визнання права власності на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила те, що 23.09.2011 року між нею та ОСОБА_5 і ОСОБА_7 було підписано договір позики, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., і зареєстрований за №6096.

Згідно п.1 договору позики відповідачі зобов'язані були при укладенні цього договору надати у власність позивачу в рівних частках (по 1/2 частці кожен) строком до 23.09.2014 року грошові кошти в розмірі - 1463560 грн. 00 коп., що на момент укладення цього договору за середнім курсом продажу доларів США є еквівалентом 182945 доларів США. 23.09.2011 року з метою забезпечення зобов'язань за договором позики між позивачем та відповідачами було підписано іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., і зареєстрований за №7397/2. На підставі умов цього іпотечного договору в іпотеку було передано нерухоме майно, яке належить позивачу на підставі права власності, а саме: - нежитлову будівлю їдальні літ. У - 1 з прибудовами, загальною площею - 691,8 кв.м., загальною вартістю - 1699796 грн. 00 коп., кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1 яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В день укладення договору позики, відповідачі не передали у власність в рівних частках (по 1/2 частці кожен) строком до 23.09.2014 року грошові кошти в розмірі 1463560 грн. 00 коп., що на момент укладення договору за середнім курсом продажу доларів США було еквівалентом 182945 доларів США.

У зв'язку з вищевикладеним позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики у розмірі 3073676 грн. 00 коп. із кожного та визнати недійсним іпотечний договір від 23.09.2011 року, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., зареєстрований за №7397/2.

У березні 2016 року до суду із зустрічним позовом звернувся ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики та визнання права власності на предмет іпотеки.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 23.09.2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір позики. Відповідно до зазначеного договору позики позикодавці ОСОБА_5 та ОСОБА_7 передали в рівних частках (по 1/2 кожен) у власність позичальника ОСОБА_6 строком до 23.09.2014 року грошові кошти у розмірі 1463560 грн. 00 коп., що на момент укладення договору позики за середнім курсом продажу доларів США є еквівалент суми 182945 доларів США.

У порушення вимог договору позики від 23.09.2011 року відповідачка ОСОБА_6 взяте на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення суми позики та сплати відсотків за користування позикою належним чином не виконала, у зв'язку із чим у неї на день звернення до суду з цим позовом виник борг за договором позики у розмірі 1128554 грн. 91 коп. 26 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем складено нотаріально посвідчену заяву, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_6 перед ОСОБА_5 складає 712000 грн. 00 коп., що за середнім курсом продажу доларів США є еквівалентом суми 44500 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 23 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено 8 листопада 2011 року іпотечний договір.

В іпотеку передано належний відповідачу на підставі власності об'єкт нерухомості, а саме: нежитлова будівля їдальні літ. У-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 691,8 кв.м., загальною вартістю на момент укладення договору іпотеки 1699796 грн. 01 коп. Зобов'язання, що забезпечене іпотекою, належним чином та у встановлений строк відповідачем не виконано.

Позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 23.09.2011 року в розмірі 1128554 грн. 91 коп. шляхом визнання права власності на об'єкт нерухомості, а саме: нежитлової будівлі їдальні літ. У-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 691,8 кв.м.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 - відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_6 сторонами не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції переглядається в частині оскарження, в інший частині рішення залишається без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду змінити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.09.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і ОСОБА_7 було укладено договір позики, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. та зареєстрований за №6096, згідно якого позикодавці ОСОБА_5 та ОСОБА_7 передають в рівних частках (по 1/2 частці кожен) у власність позичальникові ОСОБА_6 строком до 23.09.2014 року грошові кошти в розмірі 1463560 грн. 00 коп., що на момент укладення договору за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками м. Дніпропетровська є еквівалентом суми 182945 доларів США, що підтверджується договором позики (т.1 а.с.15, 34, т.2 а.с.10-11).

З метою забезпечення зобов'язань за договором позики від 23.09.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і ОСОБА_7 було укладено іпотечний договір від 08.11.2011 року, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., і зареєстрований за №7397/2, згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, яке належить ОСОБА_6 на підставі права власності, а саме: нежитлову будівлю їдальні літ. У-1 з прибудовами, загальною площею - 691,8 кв.м., загальною вартістю - 1699796 грн. 00 коп., кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується іпотечним договором (т.1 а.с.13-14, 32-33, 71-72, т.2 а.с.12-15).

Відповідно до нотаріально посвідчених заяв від 21.10.2011 року 23.11.2011 року, 23.12.2011 року, 23.01.2011 року, 24.02.2012 року,23.03.2012 року, 27.04.2012 року, 10.07.2012 року, 25.09.2012 року, 14.05.2013 року, 24.05.2013 року, 27.12.2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 стверджено той факт, що вони одержували в рівних частках від ОСОБА_6 відповідні суми позики. (т.1 а.с.81-92).

З розрахунку суми заборгованості по зобов'язанням ОСОБА_6 перед ОСОБА_5 та ОСОБА_7, складеного приватним нотаріусом Отроцюк О.В. за договором позики вбачається, що заборгованості станом на 01.01.2014 року не існує (т.1 а.с.88, 90, 92).

В той же час, відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 26.11.2014 року щодо розрахунку зобов'язань ОСОБА_6 перед ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за договором позики від 23.09.2011 року, сума заборгованості станом на 26.11.2014 року склала ОСОБА_5 - 712000 грн., що еквівалентно 44500 дол. США, ОСОБА_7 - 838512 грн., що еквівалентно 52407 дол. США (т.1 а.с.96).

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Однак, наведені в якості доказів нотаріально посвідчені заяви суд не може приймати в якості належних доказів наявності заборгованості за договором з наступних підстав.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Так, відповідно до заяв позики сторонами не визначено грошовий еквівалент позики.

Крім того, є незрозумілим той факт, що сума позики в гривнях ОСОБА_5 та ОСОБА_7 переводилася в доларовий еквівалент за різними курсами. Так відповідно до заяви 26.11.2014 року грошові кошти отримані від ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перераховані в доларовий еквівалент за курсом 16,00 грн. за 1 долар США (а.с. 16), відповідно до заяви від 24.10.2014 року - грошові кошти отримані від ОСОБА_5 в доларовий еквівалент за курсом 13,00 грн. за 1 долар США, від ОСОБА_7 - за курсом 14,29 грн. за 1 долар США (а.с. 17), відповідно до заяви від 23.09.2014 року - від ОСОБА_5 - за курсом 14,5 грн. за 1 долар США, а від ОСОБА_7 за курсом - 17,01 грн. за 1 долар США (а.с. 18), відповідно до заяви від 03.09.2014 року від ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - 13,5 грн. за 1 долар США (а.с. 19).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх не доведеності та обґрунтованості.

Така позиція суду передчасна.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Варто враховувати, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Частиною 5 ст.12 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до матеріалів справи договір іпотеки укладений 23 вересня 2011 року між ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6

В п. 12 договору іпотеки сторони домовилися, що у разі якщо ОСОБА_6, своєчасне не поверне позичені гроші, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 мають право подати цей договір до стягнення у строк, передбачені чинним законодавством України.

Однак, суд першої інстанції не прийняв міри щодо залучення ОСОБА_7 до судового розгляду справи, оскільки на думку колегії суддів поставлені вимоги ОСОБА_5 порушують права ОСОБА_7 як іпотекодержателя.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів інших осіб або державні та суспільні інтереси ( частини перша та друга статті 3 ЦПК України), суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права , свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою скасування судового рішення.

Як видно із матеріалів цивільної справи, міськрайонний суд не залучив до участі у справі ОСОБА_7, що є безумовною підставою для відмови у позові та не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду з відповідними вимогами.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року - змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки що визначені чинним законодавством.

Головуючий:

Судді: