Провадження № 2 /331/532/2018
16 серпня 2018 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді: Жуковій О.Є
при секретарі: Хащук В.Д.
за участю позивача: ОСОБА_1
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої протиправними діями суддів Дніпровського районного суду м. Києва та Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, в якому просив відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України шкоду, заподіяну протиправними діями суддів Дніпровського районного суду м. Києва та Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у розмірі 1 550 879,15 гривень, та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 гривень.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона з 2002 року працювала у ПАТ «БАНК ФОРУМ», з 2010 року на посаді директора Запорізької дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу.
З 23.04.2012 року по 27.06.2012 року вона перебувала у основній щорічній відпустці. Після закінчення відпустки позивачка дізналася про те, що її звільнили з займаної посади з підстав п.1 ст.40 КЗпП України . З наказом про звільнення її не ознайомлювали , а трудову книжку банк їй не видав.
Крім того, позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що користуючись своїм конституційним правом на судовий захист від незаконного звільнення та правом на судовий захист порушеного права на працю, що включає можливість заробляти собі на життя, вона звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ПАТ «БАНК ФОРУМ» про порушення статті 4 Конвенції Міжнародної організації праці (МОП) № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», про порушення ст.1 частини II Європейської соціальної хартії від 03.05.1996 року, про порушення частини 2 статті 40, частини 1 статті 42 Кодексу Законів про працю України, про поновлення на посаді директора Запорізької Дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ «БАНК ФОРУМ», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Останнім рішенням по цій справі є рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2016 року, суддя Соболева І.П. , яким суддя Соболева І.П. відмовила позивачу в захисті від незаконного звільнення та захисті порушеного конституційного права на працю . Позивачка зазначає, що суддя Соболева І.П. зобов'язана була з'ясувати яким наказом Позивач була звільнена та перевірити його відповідність законові, але суддя цього не зробила. Такі дії судді є протиправними.
Позивач вважає, що протиправними діями судді Соболевої І.П. були порушені її законні права, а саме: право на захист від незаконного звільнення, право на судовий захист, право на працю, включає можливість заробляти собі на життя, право на життя, та право на справедливий суд.
Також, позивач вказує на те, що Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя тривалий час, а саме більше року , з порушенням норм матеріального та процесуального права розглядає цивільну справу №335/3635/15-ц за її позовом до ПАТ «БАНК ФОРУМ», що свідчить про процесуальну бездіяльність суду та протиправні дії суддів.
Оскільки судді Дніпровського районного суду м. Києва та та Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя порушили вимоги Конституції України , їх дії містять дискримінаційні ознаки та принижують її гідність, ОСОБА_1 з підстав визначених статтями 22,23 1173,1174 ЦК України звернулася до суду з вказаним позовом .
Розпорядженням Голови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2018 року вказану справу передано на розгляд Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2018 року відкрите провадження по справі.
У вступному слові позивачка підтримала заявлені позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.
Представник відповідача належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав , в зв»язку з чим на підставі ч.2 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступного .
Так, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини.
Зазначені судові рішення набрали законної сили та є остаточними , вказаними судовими рішеннями встановлено, що звільнення позивача відбувалось у відповідності до чинного трудового законодавства, ніяких порушень норм трудового законодавства з боку Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в суді не було встановлено, всі вказані вимоги законодавства були відповідачем дотримані.
Також судом встановлено, що на час подання зазначеного позову в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 335/3635/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підтверджено заявою про зміну підстав позову, яка долучена до матеріалів справи.
Будь-які докази щодо результату розгляду вказаної цивільної справи суду не були надані.
У ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідності до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.
Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з ч. 1ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.
Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.
Законність процесуальних рішень при розгляді конкретної справи не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.
У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.
Гарантії незалежності і недоторканності суддів як носіїв судової влади та самостійності судів як судових органів визначені Конституцією та законами України, зокрема і "Про судоустрій і статус суддів". Незалежність судової влади, її рівність із законодавчою та виконавчою є невід'ємними ознаками правової держави, в якій кожен повинен мати право на захист. Незалежність судів існує як конституційний принцип державного устрою.
Відповідно до положень ст. ст. 62, 126 і 129 Конституції України, матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.
Крім того, відповідно до п. 11 ст. 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.
Також статтею 107 Закону України «Про судоустрій і статус суду» визначено, що право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь -яка особа. Громадяни здійснюють зазначене право особисто або через адвоката, юридичні особи - через адвоката, органи державної влади та органи місцевого самоврядування - через своїх керівників або представників.
Не допускається зловживання правом звернення до органу, уповноваженого здійснювати дисциплінарне провадження, у тому числі ініціювання питання відповідальності судді без достатніх підстав, використання такого права, як засобу тиску на суддю у зв'язку зі здійсненням ним правосуддя.
Дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя", з урахуванням вимог цього Закону.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищевикладене, ту обставину , що суд не уповноважений надавати оцінку діям судів при розгляді цивільних справ , та оцінку судовим рішенням, що набрали законної сили , позивачкою не надано жодного доказу в обґрунтування як факту заподіяння шкоди так і її заподіяння внаслідок неправомірних дій судді Дніпровського районного суду м. Києва Чех Н.А. , судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболєвої І.П. , а також інших суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя , суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України як моральної так і матеріальної шкоди , а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України віднесені на рахунок держави.
Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 280-282 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої протиправними діями суддів Дніпровського районного суду м. Києва та Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст судового рішення складений 20 серпня 2018 року .
Суддя: О.Є. Жукова