Справа № 629/2601/16-ц
Номер провадження 2/629/20/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.01.2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Попова О.Г.,
за участі секретаря судового засідання - Казмерчук М.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_3), треті особи - Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, Орган опіки та піклування Лозівської міської ради Харківської області (Харківська обл., м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого,1), про розірвання шлюбу, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір'ю.
Ухвалою суду від 02 листопада 2017 року за заявою позивача її позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю залишено без розгляду.
В обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу позивач посилається на те, що 16 травня 2014 року між сторонами було укладено шлюб, про що було видано свідоцтво про шлюб відомством реєстрації актів цивільного стану м. Фрайзінг, Німеччина, реєстраційний номер Витягу з реєстру актів цивільного стану №Е79/2014. Під час шлюбу у них народилася дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження дитини НОМЕР_1 видане відомством реєстрації актів цивільного стану м. Фрайзінг, Німеччина. Після народження дитини відносини в родині змінилися, відповідач кардинально змінив своє ставлення до позивача, дитини та до сім'ї в цілому, звинувачував позивача у тому, що вона не приносить жодної користі для сім'ї, влаштовував привселюдні сцени ревнощів без жодних на те підстав. Згодом відповідач за власної ініціативою зібрав свої речі, змінив місце проживання та надіслав на адресу позивача офіційне попередження про початок окремого проживання, тобто розпочав процес розірвання шлюбу за німецьким законодавством. 13 липня 2015 року дитина набула громадянства України та на теперішній час мешкає з позивачем в Україні.
Позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.
Відповідач у судове засідання не з'явився, з рішення, ухваленого на закритому засіданні місцевого загального суду в м. Фрайзінг 26.09.2017р. вбачається, що відповідач проти розірвання шлюбу заперечує.
Треті особи Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, Орган опіки та піклування Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, причину неявки суду не повідомили.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 16 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що відомством реєстрації актів цивільного стану м. Фрайзінг Німеччина було видано свідоцтво, витяг з реєстру про шлюб НОМЕР_2 (а.с. 13,14).
Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
Після реєстрації шлюбу сторони мешкали у Німеччині.
Під час шлюбу у сторін народилася дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3, виданим відомством реєстрації актів цивільного стану м. Фрайзінг, Німеччина (а.с. 15,16).
У зв'язку з неможливістю проживання з відповідачем, позивач виїхала з Німеччини до своїх батьків до м. Лозова Харківської області. Повертатися до Німеччини наміру у позивача немає. Вона, як громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, де має намір проживати в подальшому (а.с. 7-9, 11, 18).
Відповідно до довідки №536-196 від 13 липня 2015 року, виданою Генеральним Консульством України в Мюнхені, Німеччина, ОСОБА_5 зареєстрована громадянкою України (а.с. 17).
Спір про розподіл спільного майна у сторін відсутній.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону України «Про міжнародне приватне право», форма та порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається правом України.
Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.
Згідно п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України.
Згідно рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладених у своїй постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд України зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України.
З'ясувавши фактичні відносини подружжя, дійсні причини і мотиви позову про розірвання шлюбу, а саме: неможливість подальшого сумісного життя, відсутність відчуття любові і взаєморозуміння між сторонами, фактичне припинення сімейно-шлюбних відносин, а також відсутність бажання жодного з подружжя примиритися, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними неможливо. Доказів зворотного суду надано не було.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Беручи до уваги вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 259, 264, 265,268 ЦПК України, Законом України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 104, 110, 112-113 Сімейного Кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, зареєстрований 16 травня 2014 року відомством реєстрації актів цивільного стану м. Фрайзінг Німеччина, витяг з реєстру про шлюб НОМЕР_2.
Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.Г. Попов