Провадження № 22-ц/780/913/18 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 33 25.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Сліпченка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 23 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Онур конструкціон інтернешнл», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що 23 жовтня 2015 року у с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області сталася ДТП, внаслідок якої був пошкоджений належний йому автомобіль «Тойота тундра» р.н. НОМЕР_1. Вказана ДТП сталася з вини працівника ТОВ «Онур конструкціон інтернешнл» водія ОСОБА_3, який керуючи автомобілем НОМЕР_2 таздійснюючи поворот праворуч, порушив Правила дорожнього руху і допустив зіткнення з належним йому автомобілем «Тойота тундра». Вказував, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 50757 грн., однак ПрАТ «СК «Провідна» провела виплату лише у розмірі 17375,43 грн., у зв'язку з чим просив стягнути різницю в сумі 33381,57 грн. із відповідача, моральну шкоду в розмірі 19200 грн. та витрати на соціально-психологічне дослідження 1800 грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ст.121 ЦПК України у зв'язку із неусуненням її недоліків.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді від 23 листопада 2017 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаргу мотивує тим, що він виконав вимоги ухвали судді від 18 жовтня 2017 року про залишення його позову без руху і оплатив судовий збір як вказано в цій ухвалі за сукупністю двох вимог майнового характеру (33381,57 грн. і 19200 грн.) у передбаченому законом розмірі 640 грн., а відтак ухвала судді від 23 листопада 2017 року про повернення позову є незаконною і необгрунтованою.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву, суддя першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач не усунув недоліків, вказаних в ухвалі судді від 18 жовтня 2017 року, зокрема не оплатив судовий збір у повному розмірі.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками судді, поскільки вони є передчасними та зроблені в результаті порушення судом норм процесуального права.

Постановлюючи ухвалу від 18 жовтня 2017 року про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду у зв'язку із неповною сплатою судового збору, суддя зазначив, що позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру.

На виконання ухвали судді позивач подав заяву про усунення недоліків, до якої додав оригінал квитанції про сплату судового збору як для вимог майнового характеру за їх сукупністю (33381,57 грн. + 19200 грн.) у передбаченому законом розмірі 640 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

При цьому суд не звернув увагу, що вимоги позивача за своєю правовою природою є різними, зокрема вимоги про стягнення шкоди в сумі 33381,57 грн. та витрат на соціально-психологічне дослідження в сумі 1800 грн. є майновими, а вимога про відшкодування моральної шкоди носить немайновий характер. Вказані вимоги відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» оплачуються окремо за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Отже, суддя, постановивши ухвалу від 18 жовтня 2017 року, належним чином не врахував зміст позовних вимог ОСОБА_2 та вимоги Закону України «Про судовий збір», невірно зорієнтував позивача на розмір судового збору, який підлягає сплаті, що у свою чергу потягло необгрунтоване повернення позову і як наслідок порушення права позивача на розгляд його справи судом, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції підлягає до скасування, а справа направляється для продовження розгляду у зв'язку із порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає необгрунтованими викладені в апеляційній скарзі доводи заявника ОСОБА_2 про те, що його вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 19200 грн. носить майновий характер, бо виражена у грошовій формі.

Відповідно до положень п.9 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цівільних прав є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування, визначаються ст.23 ЦК України. Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що моральна шкода за своєю правовою природою є немайновою категорією, оскільки полягає у душевних та фізичних стражданнях, приниженні честі та гідності особи, які носять немайнових характер. Обрання особою способу відшкодування моральної шкоди, зокрема у грошовому виразі, не змінює її змісту як немайнового.

За таких обставин вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відносяться до немайнових вимог і мають оплачуватися за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір» для вимог немайнового характеру.

Керуючись ст.ст.259, 374, 379 ЦПК України, колегія судів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволитичастково.

Ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року скасуватиі направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: