Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 128/2994/16-ц

провадження № 61-6164св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

треті особи - Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року у складі судді Саєнко О. Б. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

встановив:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08 травня 2014 року серії НОМЕР_2, видане Реєстраційною службою Вінницького районного управління юстиції Вінницької області ОСОБА_4 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 травня 2014 року.

Свої вимоги мотивував тим, що він та відповідачка є власниками суміжних земельних ділянок на вулиці Спортивній у селі Зарванці Вінницького району Вінницької області.

Рішенням Якушинецької сільської ради Вінницького району від 13 березня 2013 року № 62 ОСОБА_4 надано дозвіл на проектування та будівництво житлового будинку і зобов'язано останню розробити проект та будівельний паспорт; розпочати будівництво тільки після реєстрації цих документів.

Після виготовлення зазначених документів ОСОБА_4 подала повідомлення про початок будівельних робіт. Проте будівництво житлового будинку відповідач розпочала не згідно з проектом, а зі значним зміщенням до межі його (ОСОБА_3) земельної ділянки.

На будь-які його зауваження щодо приведення будівництва у відповідність з вимогами чинного законодавства та будівельного паспорта, приписи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил відповідач не реагувала та продовжувала будівництво з відхиленням від будівельного паспорта.

24 квітня 2014 року ОСОБА_4 зареєструвала декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, а 08 травня 2014 року отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок № АДРЕСА_1 та зареєструвала його у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області від 20 травня 2014 року № 68 реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації скасовано.

Посилаючись на те, що будівництво будинку здійснювалось із відхиленням від будівельного проекта (прив'язки), з порушенням протипожежних правил та недотриманням відстані об'єкта будівництва до меж земельної ділянки й, отримавши на підставі вказаних порушень свідоцтво про право власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 порушує його права, як суміжного землекористувача, просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок № АДРЕСА_1 від 08 травня 2014 року серії НОМЕР_2, видане ОСОБА_4 та зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, від 08 травня2014 року, індексний номер 12934071.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідачу на підставі скасованої декларації про готовність об'єкта до експлуатації, підлягає скасуванню як таке, що суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси ОСОБА_3, як суміжного землевласника. Крім цього, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року ОСОБА_4 зобов'язано знести за власний рахунок самочинно збудований житловий будинок на вулиці Спортивній у селі Зарванці Вінницького району Вінницької області, оскільки відповідачка не вжила передбачених законодавством заходів, спрямованих на забезпечення виконання вимог приписів та усунення вчиненого правопорушення у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня 2017 року заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області від 20 травня 2014 року № 68, який є чинним, подану ОСОБА_4 декларацію про готовність об'єкта до експлуатації скасовано, тому ОСОБА_4 вважається такою, що не набула право власності на новостворене майно - будинок на вулиці Спортивній у селі Зарванці Вінницького району Вінницької області, а видане їй на підставі цієї декларації свідоцтво про право власності підлягає скасуванню як незаконне.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема частини другої статті 331, статей 317, 393 ЦК України, та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скарга аргументована тим, що суди при вирішенні спору не з'ясували фактичних обставин справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим ухвалили судові рішення, які не відповідають вимогам закону.

Зокрема зазначала, що передумовою для видачі свідоцтва про право власності на новостворене нерухоме майно є прийняття державним реєстратором на підставі наданих заявником документів (в тому числі зареєстрованої декларації про готовність об'єкта до експлуатації) рішення про державну реєстрацію права власності, яке, у свою чергу, є підставою для оформлення та видачі свідоцтва про право власності. Свідоцтво про право власності на новостворене нерухоме майно видається не на підставі зареєстрованої декларації про готовність об'єкта до експлуатації, а на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна.

Скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації може бути підставою для оскарження рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, на підставі якого видавалось свідоцтво, а не підставою для скасування свідоцтва про право власності. Однак рішення державного реєстратора рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивач не оскаржував, воно є чинним.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 128/2994/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Встановлено, що сторони є власниками суміжних земельних ділянок на вулиці Спортивній у селі Зарванці Вінницького району Вінницької області.

Рішенням Якушинецької сільської ради Вінницького району від 13 березня 2013 року № 62 ОСОБА_4 надано дозвіл на проектування та будівництво житлового будинку і зобов'язано останню розробити проект, будівельний паспорт та розпочати будівництво лише після реєстрації цих документів.

08 травня 2013 року відповідач подала до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області повідомлення про початок будівельних робіт.

24 квітня 2014 року зареєстровано подану ОСОБА_4 декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

08 травня 2014 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок № АДРЕСА_1 та зареєстровано його у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Проведеною перевіркою з дотримання вимог законодавства у сфері містобудування, будівельних норм, державних стандартів і правил щодо законності виконання ОСОБА_4 будівельних робіт із будівництва житлового будинку було встановлено, що ці роботи виконуються з відхиленням від будівельного паспорта № 548, виданого відділом містобудування та архітектури Вінницької обласної державної адміністрації, зокрема не витримані відстані розміщення об'єкта будівництва до меж земельних ділянок.

Із метою усунення зазначених порушень Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області внесла припис від 11 жовтня 2013 року № 19 про усунення порушень у сфері мостобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з вимогою зупинити будівництво та привести об'єкт будівництва у відповідність до норм чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності.

21 березня 2014 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю здійснила позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, якою встановлено, що вимоги припису Інспекції від 11 жовтня 2013 року відповідач проігнорувала та продовжила виконання будівельних робіт.

19 травня 2014 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області склала акт перевірки, відповідно до якого було виявлено порушення ОСОБА_4 норм Порядку прийняття в експлуатацію зазначених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області від 20 травня 2014 року № 68 скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, внесену до Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, отриманих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів 24 квітня 2014 року за № ВН 62 щодо будівництва житлового будинку № АДРЕСА_1, зареєстровану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області.

Постановою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області від 10 червня 2014 року № 16 ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 12 статті 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8 500 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_4 зобов'язано останню знести за власний рахунок самочинно збудований житловий будинок на вулиці Спортивній, б/н у селі Зарванці Вінницького району Вінницької області на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_1.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що будівництво будинку відповідач здійснювала з відхиленням від будівельного проекта, з порушенням протипожежних правил та недотриманням відстані об'єкта будівництва до меж земельної ділянки й, отримуючи на підставі вказаних порушень свідоцтво про право власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 порушила його право, як суміжного землекористувача,

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 20 травня 2014 року, який не було оскаржено та який на даний час є чинним скасовано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, подану ОСОБА_4, тому згідно зі статтею 331 ЦК України, статтями 15, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та пунктом 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакціях, чинних на час виникнення правовідносин) ОСОБА_4 вважається такою, що не набула право власності на новостворене майно - будинок на вулиці Спортивній у селі Зарванці Вінницького району Вінницької області, а видане їй на підставі скасованої декларації свідоцтво про право власності підлягає скасуванню як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що, отримавши свідоцтво про право власності на нерухоме майно, будівництво якого здійснене з відхиленням від будівельного проекта та з порушення протипожежних правил і недотриманням відстані об'єкта будівництва до меж земельної ділянки позивача, ОСОБА_4 порушує його права, як суміжного користувача, який в даному випадку позбавлений можливості здійснювати будівництво власного будинку через незаконне та занадто наближене до його ділянки будівництво будинку ОСОБА_4

З висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна на момент виникнення спірних правовідносин визначалась Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 49 Порядку в разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Відповідно до пункту 20 Порядку за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до пункту 24 Порядку у випадках, установлених законом, державний реєстратор органу державної реєстрації прав після прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, відкриття відповідного розділу Державного реєстру прав та/або внесення записів до зазначеного Реєстру формує свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Тобто свідоцтво про право власності - це документ, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, оформлений відповідно до встановлених державою у вищезазначених нормативно-правових актах вимог, тобто є правовстановлюючим документом.

Передумовою для його видачі є прийняття державним реєстратором на підставі наданих заявником документів (у тому числі зареєстрованої декларації про готовність об'єкта до експлуатації) рішення про державну реєстрацію права власності, яке, у свою чергу, є підставою для оформлення та видачі свідоцтва про право власності.

Отже, свідоцтво про право власності на новостворене нерухоме майно видається не на підставі зареєстрованої декларації про готовність об'єкта до експлуатації, а на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що відповідно до статті 331 ЦК України, статей 15, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та пункту 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакціях, чинних на час виникнення правовідносин) відповідач є такою, що не набула право власності на новостворене майно, оскільки декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, подану нею, скасовано.

Проте вищезазначені норми закону регулюють порядок набуття та проведення державної реєстрації права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва і не містять жодних положень щодо припинення вже зареєстрованого права власності або скасування свідоцтва про право власності. На момент отримання оспорюваного свідоцтва про право власності декларація про готовність об'єкта до експлуатації скасована не була.

Нормами закону, якими суд обґрунтовував судове рішення, не передбачено скасування свідоцтва про право власності внаслідок скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації після його отримання.

За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Водночас, скасування оспорюваного свідоцтва про право власності в даному випадку не забезпечує відновлення порушеного права позивача, на що суд першої інстанції, задовольняючи позов, уваги не звернув.

Перевіряючи в апеляційному порядку законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, апеляційний суд також вищезазначеного не врахував.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, немає підстав для направлення справи на новий розгляд, визначених статтею 411 ЦПК України, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, враховуючи положення пункту 3 частини третьої статті 409 ЦПК України, частини першої статті 412 ЦПК України, дійшла висновку про задоволення касаційної скарги та ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області, про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша, друга статті 141 ЦПК України).

Таким чином, ураховуючи задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень судів попередніх інстанцій та відмову у задоволенні позову, із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 606,33 грн та касаційної скарги у розмірі 661,44 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, задовольнити.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 606,33 грн та касаційної скарги у розмірі 661,44 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило