РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року місто Чернігів

Справа №751/2322/17

Провадження№2/751/70/18

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н.В.

секретаря судового засідання Дасюк Н.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (не прибув)

відповідач АТ КБ «Приватбанк»

представники позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору та стягнення вкладу за договором банківського вкладу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 20.05.2013 року №SАMDN9172, укладений між позивачем та відповідачем; стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» суму вкладу в розмірі 6 012 193,69 грн, процентів на вклад 2 558 147,24 грн за період з 24.06.2015 року по 21.04.2017 року, а також за період з 26.08.2015 року по 21.04.2017 року пеню в сумі 109 121 315,47 грн, втрати від інфляції в сумі 1 270 516,54 грн та 3 % річних в сумі 298 962,51 грн (а.с.62-72).

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір вкладу «Депозит Плюс на 12 міс.» від 20.05.2013 року №SАMDN9172, відповідно до якого він передав банку грошові кошти для розміщення їх на депозитному рахунку. Станом на 24.06.2015 року залишок на вкладі становив 6 012 193 грн 69 коп. Однак, у подальшому між сторонами у справі виник спір у зв'язку з відсутністю суми вкладу вкладника у розмірі 6 012 19,69 грн на його особовому рахунку, відкритому банком на підставі договору вкладу, та незарахуванні відповідачем позивачеві процентів на вклад останнього. На момент звернення до суду договір вкладу є чинним в силу його автоматичної пролонгації, він як позичальник виконав зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, 26.08.2015 року мало місце неправомірне списання суми вкладу відповідачем з його особового рахунку. Таким чином, відповідачем допущені істотні порушення договору вкладу, що є підставою для розірвання цього договору, стягнення з відповідача суми вкладу, процентів, пені на підставі Закону України «Про захист прав споживача» та нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України.

ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні

27.12.2017 року від представника ПАТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження внесення грошових коштів на вкладний рахунок. Кошти у розмірі 5 585 020,00 грн були внесені в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року. Лист ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.05.2013 року за підписом ОСОБА_6 не є офіційним документом та підписаний особою, яка не мала відповідного обсягу повноважень на надання довідок. У випадку задоволення позовних вимог просить застосувати ст. 267, та ч.3 ст. 551 ЦК України (т. 1 а.с.161-167). Також 27.12.2017 року представником відповідача подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності у порядку ст. 267 ЦК України, оскільки позивач дізнався про порушення свого права 31.08.2015 року, а звернувся до суду з позовом лише 21.04.2017 року (т. 1 а.с.175-176).

09.01.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що твердження представника відповідача щодо відсутності документів, що підтверджують внесення грошових коштів на вкладний рахунок є хибними, оскільки кошти на вкладний рахунок були внесені ОСОБА_1 на підставі квитанції №408212437 від 20.05.2013 року. Платіж від 20.05.2013 року в сумі 5 585 020,00 грн було сплачено у рахунок погашення саме першого платежу за кредитом вже після набрання чинності Додатковою угодою №3 від 20.05.2013 року до кредитного договору №К4VIGE0000005. Враховуючи, що відповідач порушив права позивача, неправомірно та без законних підстав розірвав договір про заощадження №SАMDN9172, зарахував на власний рахунок суму вкладу ОСОБА_1, то розрахунок процентів за договором, зазначений у позовній заяві, є вірним та застосування відповідальності у вигляді 3% річних є правомірними (т. 1 а.с.191-196).

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили його задовольнити повністю, при цьому посилалися на обставини, викладені в позові, відповіді на відзив та поясненнях. Вказали, що початкова сума вкладу складала 5 858 020,00 грн, яка була внесена ОСОБА_1 згідно квитанції №408212437 від 20.05.2013 року, а залишок на вкладі станом на 24.06.2015 року склав 6 012 193,69 грн, що підтверджується роздруківкою Договору №SАMDN9172. Також, листом від 26.05.2016 року позивачем було повідомлено банк про небажання продовжувати строк дії договору №SАMDN9172 та просив перерахувати 5 858 020,00 грн із вкладу в рахунок погашення платежу №3 за кредитним договором № К4VIGE0000005 (т.2 а.с.1-3). Також зазначили, що розрахунок заборгованості станом на 19.05.2013 року не був чинним 20.05.2013 року під час укладення Додаткової угоди №3 до кредитного договору №К4VIGE0000005. В заяві від 10.10.2017 року, яка була подана відповідачем приватному нотаріусу, вказано розмір заборгованості в сумі 16 412 035,42 грн, що спростовує зазначені представником відповідача суми заборгованості по кредитному договору - за процентами (37 506 569,34 грн) та пенею (75 340 696,61 грн). Крім того, відповідачем не надано належних письмових доказів на підтвердження відсутності повноважень ОСОБА_7 на укладання Додаткової угоди №3 до кредитного договору № К4VIGE0000005 (т. 2 а.с.33-36).

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов та поясненнях. Зазначив, що директор філії «КиївСіті» ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_7, укладаючи 20.05.2013 року Додаткову угоду № 3 від імені Банку з ОСОБА_1, не мав повноважень на укладання будь-яких кредитних договорів та додаткових угод, тому укладена Додаткова угода №3 від 20.05.2013 року до кредитного договору №К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року є недійсною. Крім того, у Додатковій угоді № 3 від 20.05.2013 року сторони погодили лише розмір кредитних коштів, зміни щодо порядку нарахування та сплати процентів, пені та штрафів не вносились. Розмір заборгованості на день укладання Додаткової угоди № 3 за процентами складала 37 506 569,34 грн, а заборгованість за пенею 75 340 696,61 грн. Умов про списання або анулювання заборгованості Додаткова угода № 3 не містить, що свідчить про законні підстави для розірвання депозитного договору №SАMDN9172 та спрямування депозитних коштів на погашення заборгованості за кредитним договором №К4VIGE0000005 (т. 1 а.с.239-243).

Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

20 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір про заощадження №SАMDN9172 вклад «Депозит Плюс на 12 міс.», відповідно до якого ОСОБА_1 передав банку грошові кошти у розмірі 5 585 020 грн 00 коп для розміщення їх на депозитному рахунку на строк 366 днів до 20.05.2014 року включно з нарахуванням 17% річних на суму вкладу (т. 2 а.с.121-122).

20.05.2013 року на виконання умов договору позивачем було внесено кошти на рахунок 0790 у розмірі 5 585 020 грн, що підтверджується квитанцією №408212437 (т.1 а.с.201).

Також, 20.05.2013 року укладено додаткову угоду до вказаного договору, відповідно до якої банк збільшує процентну ставку по вкладу на 2 % річних (а.с.120).

В подальшому між сторонами укладено додаткову угоду до вказаного договору про зміну процентної ставки, відповідно до якого термін вкладу по депозитному договору продовжується на 366 днів с 20.05.2014 року по 20.05.2015 року включно, процентна ставка по вкладу на новий термін становить 20 % річних (т.1 а.с. 200).

Відповідно до договору №SАMDN9172 вклад «Депозит Плюс на 12 міс» між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», який роздрукований 24.06.2015 року, залишок на вкладі на 24.06.2015 року 6 012 193,69 грн, вклад на 366 днів до 23.05.2016 року включно, на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 23 % річних (т.1 а.с.21-23).

Відповідно до п. 6 Договору якщо по закінченню строку вкладу клієнтом не заявлено бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний у розділі «Дані по вкладу». Строк вкладу продовжується неодноразово без явки до банку.

ОСОБА_1 у день закінчення строку вкладу не заявляв банку про свій намір повернути вклад, а відтак договір був неодноразово продовжено.

Відповідно виписок по рахункам №8454 та №386786 зараховані кошти по договору №SАMDN9172 у розмірі 5 585 020,01 грн, здійснювалась нарахування та виплата процентів, останній раз 24.08.2015 року (т.2 а.с.5-12, 131-141).

Також, 04.06.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № К4VIGE0000005, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 1 980 000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагородою за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2% щомісячно від суми наданого кредиту в період сплати відсотків, суми відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Кінцевий термін повернення до 03.06.2008 року (т. 1 а.с.25-31).

03.06.2008 року та 16.02.2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено додаткові угоди №1 і №2 до кредитного договору №К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року (т. 1 а.с. 32-33).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року 27 134 264, 21 грн; стягнуто солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року 200 грн (т.1 а.с. 220-222).

20.05.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Додаткову угоду №3 до кредитного договору №К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року, згідно якої сума кредиту 27 916 600,00 грн, графік погашення: 31.05.2014 року 5 585 018,37 грн; 31.05.2015 року 5 585 018,37 грн; 31.05.2016 року 5 585 018,37 грн; 31.05.2017 року 5 585 018,37 грн; 31.05.2018 року 5 678 788,61 грн (т. 1 а.с.34-36).

20.05.2013 року в забезпечення виконання зобовязань позичальника, що випливають з кредитного договору № К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року, додаткової угоди № 1 від 03.06.2008 року, додаткової угоди № 2 від 16.02.2009 року та додаткової угоди № 3 від 17.05.2013 року було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки земельної ділянки від 04.06.2007 року (т. 1 а.с. 46-47).

20.05.2013 року ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К4VIGE0000005 згідно з Додатковою угодою № 3 від 20.05.2013 року, було внесено кошти у розмірі 5 585 020,00 грн, що підтверджується копією квитанції (т.1 а.с.37, 39). Також листом від 20.05.2015 року банк підтвердив про надходження коштів на погашення кредиту в розмірі 5 585 020 грн згідно додаткової угоди № 3 від 20.05.2013 року до кредитного договору (т. 1 а.с. 38).

Листом від 14.08.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» повідомлено ОСОБА_1, що станом на 14.08.2015 року у нього наявна прострочена заборгованість за кредитним договором №К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року у розмірі 5 583 968,91 грн, тому відповідно до п. 17 договору про заощадження №SАMDN9172 від 20.05.2013 року він буде розірваний 26.08.2015 року, а грошові кошти будуть направлені на врегулювання простроченої заборгованості (т. 1 а.с.57, 169-171).

26.08.2015 року грошові кошти у розмірі 5 583 969,00 грн були списані ПАТ КБ «Приватбанк» з суми вкладу на погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року (т. 1 а.с.58).

Відповідно до повідомлення від 26.05.2016 року ОСОБА_1 повідомив ПАТ КБ «Приватбанк» про небажання продовжувати строк дії договору №SАMDN9172 від 20.05.2013 року та просив перерахувати 5 858 020,00 грн з вкладу в рахунок погашення третього платежу згідно Додаткової угоди №3 від 20.05.2013 року до кредитного договору № К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року (т. 2 а.с. 15).

Листом від 12.07.2016 року банк повідомив позивача про неможливість повернення коштів у звязку з розірванням договору депозиту та направленням 26.08.2015 року коштів на погашення заборгованості за кредитним договором (т.2 а.с. 18-19).

Також, листом від 03.01.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» повідомлено ОСОБА_1, що станом на 03.01.2017 року у нього наявна прострочена заборгованість за кредитним договором №К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року у розмірі 5 583 425,95 грн, тому відповідно до п. 17 договору про заощадження №SАMDN9172 від 20.05.2013 року він буде розірваний 17.01.2017 року, а грошові кошти будуть направлені на врегулювання простроченої заборгованості (т. 1 а.с.172-174).

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору №К4VIGE0000005 станом на 28.02.2018 року, залишок простроченої заборгованості по кредиту становить 16 662 459,78 грн, загальний залишок заборгованості по процентам становить 37 506 569,34 грн (т.1 а.с.243).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно пункту 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ч.1 ст. 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (ч.2 ст.1059 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до ч.4 статті 1060 ЦК України якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Як регламентовано ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші його обмеження, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ПАТ КБ «Приватбанк» не спростувало належними та допустимими доказами наявності депозитних зобов'язань перед позивачем за договором банківського вкладу про заощадження №SАMDN9172 від 20.05.2013 року, не спростував відомостей про відкриття по такому договору рахунку, наявності банківського документу про внесення ОСОБА_1 вкладу на загальну суму 5 585 020,00 грн.

На підтвердження укладання договору ОСОБА_1 надав копію договору про заощадження №SАMDN9172 від 20.05.2013 року на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 міс.», виписку по рахунку №8454 та квитанцію №408212437 (т.1 а.с.201) про внесення на депозитний рахунок банку коштів у розмірі 5 585 020,00 грн, яка містить усі необхідні реквізити, а саме: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа).

Втім, документу про внесення коштів у розмірі 6 012 193,69 грн позивачем не надано, позивач та його представники посилаються лише на договір №SАMDN9172 вклад «Депозит Плюс на 12 міс.», який роздрукований 24.06.2015 року та містить відомості щодо залишку на вкладі на 24.06.2015 року 6 012 193,69 грн (т.1 а.с.21-23), тому суд дійшов висновку про доведення факту внесення позивачем грошових коштів у розмірі 5 585 020,00 грн на депозитний рахунок банку №8454.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Так, умовами укладених між позивачами і відповідачем договору банківського вкладу (п. 10 (в попередній редакції) та п.21 (в зміненій редакції) Договору) встановлено, що вкладник та банк мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це один одному за два банківських дні до дати розірвання договору.

Пунктом 17 (в попередній редакції) та п.12 (в зміненій редакції) Договору встановлено, що якщо у вкладника є прострочена заборгованість за кредитом, виданим Банком, або якщо є поручителем за кредитом, за яким існує заборгованість, банк має право на свій розсуд розірвати цей договір. При цьому Банк надсилає письмове повідомлення із зазначенням дати розірвання договору. Вклад та нараховані проценти перераховуються на поточний або картковий рахунок та в подальшому використовуються для погашення заборгованості. Списання коштів оформлюється меморіальним ордером.

Як свідчать матеріали справи відповідачем двічі направлялись позивачу повідомлення із зазначенням дати розірвання договору з 26.08.2015 року та з 17.01.2017 року, в той час як позивачем направлено повідомлення від 26.05.2016 року про небажання продовжувати строк дії договору.

Представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження простроченої заборгованості по кредитному договору станом на 14.08.2015 року, зокрема виписки по особовому рахунку із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, а також доказів на підтвердження порушення позивачем умов Додаткової угоди №3 до кредитного договору №К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року. Наданий представником відповідача розрахунок заборгованості станом на 28.02.2018 року містить інформацію щодо простроченої заборгованості по кредитному договору станом 19.05.2013 року та не містить здійснених позивачем проплат за договором після вказаного періоду. Також не надано суду меморіального ордеру на підтвердження списання коштів, відповідно до п.17 (в попередній редакції) та п.12 (в зміненій редакції) Договору, що в свою чергу не доводить правомірність дій банку по списанню коштів по договору вкладу.

Враховуючи вищевказані обставини, відмову відповідача повернути суму вкладу, суд вважає вимоги позивача про розірвання спірного договору обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невідємні для банківських операцій і повязаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Єahin і Perihan Єahin проти Туреччини).

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем порушене право позивача щодо повернення йому грошових коштів, в тому числі і гарантоване ст. 1 Протоколу №11 до Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод право на мирне володіння майном.

Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення суми вкладу підлягають частковому задоволенню в сумі 5 585 020,00 грн, так як підтвердженні квитанцією, а інших платіжних документів про внесення коштів у розмірі 6 012 193,69 грн позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Пунктом 13 (в попередній редакції) та п.25 (в зміненій редакції) Договору встановлено, що якщо вкладник вимагає достроково розірвати договір, а строк вкладу вже було продовжено один або декілька разів, проценти за кожний повний строк вкладу виплачуються в повному обсязі. Проценти за останній строк вкладу, що на момент розірвання договору ще не минув, нараховуються за умовами, які описанів п.п.11,12 та відповідно в п.п.23,24 цього договору.

У відповідності до п.11 (в попередній редакції) та п.23 (в зміненій редакції) Договору, якщо вкладник вимагає розірвати договір, а 6 місяців з дати його оформлення ще не минули, повертається сума вкладу. За неповні шість місяців проценти виплачуються за ставкою вкладу «До запитання» (з урахуванням п.7 договору) за фактичну кількість днів, минулих з дати оформлення вкладу чи продовження його строку до дня розірвання договору. Якщо вкладник за неповний строк вкладу одержав проценти, нараховані за повною ставкою, то зайві проценти, що були сплачені, вираховуються із суми вкладу.

Позивачем проведено розрахунок процентів на вклад 2 558 147,24 грн за період з 24.06.2015 року по 23.05.2016 року із розрахунку 23 % річних, а за період з 24.05.2016 року по 21.04.2017 року із розрахунку 23,5 % річних.

Відповідно до виписки по рахунку № 386786 здійснювалось нарахування та виплата процентів, останній раз 24.08.2015 року (т.2 а.с.131-141). В подальшому банком неправомірно припинено нарахування відсотків.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження розміру процентної ставки 23,5 % річних, терміну її дії. Позивачем та його представниками не заявлись клопотання про витребування зазначених доказів.

Судом зобовязано представників позивача надати суду розрахунок процентів, з урахуванням виплачених відсотків по 24.08.2015 року, повідомлення позивача від 26.05.2016 року та п.23 (в зміненій редакції) Договору. Однак, вказаний розрахунок процентів суду надано не було.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження розміру процентної ставки, яка діяла в період з 24.05.2016 року по 21.04.2017 року, відсутність належного розрахунку процентів відповідно до п.23 (в зміненій редакції) Договору, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення процентів на вклад 2 558 147,24 грн за період з 24.06.2015 року по 21.04.2017 року є недоведеними та не підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 56 490, 20 грн (640 грн за вимоги немайнового характеру та 55 850,20 (5 585 020х1%) грн за вимоги майнового характеру).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.526, 598, 599, 626, 629, 651, 653, 1058-1060, 1068, 1074 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору та стягнення вкладу за договором банківського вкладу задовольнити частково.

Розірвати договір вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 20.05.2013 року №SАMDN9172, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд.50, м. Дніпро Дніпропетровська область 49094, ідентифікаційний код 14360570) на користь ОСОБА_1 (пр т ПеремогиАДРЕСА_1 м. Чернігів, РНОКПП НОМЕР_1) 5 585 020 (пять мільйонів пятсот вісімдесят пять тисяч двадцять) грн 00 коп суми вкладу за договором вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 20.05.2013 року №SАMDN9172.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави (отримувач коштів УК у м. Чернігові/Новозаводський р-н/22030101, , МФО 899998, банк отримувача - Казначейство України, розрахунковий рахунок 5004, призначення платежу: судовий збір 02894496, код бюджетної класифікації 22030101 (судовий збір ДСА)) судовий збір в розмірі 56 490 (пятдесят шість тисяч чотириста девяносто ) грн 20 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16 липня 2018 року.

Суддя Н. В. Маслюк