Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 454/1992/16-ц

провадження № 61-18466св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - фермерське господарство «Бурка В. В.»,

відповідач - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фермерського господарства «Бурка В. В.» на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 березня 2017 року у складі судді Мікуш Ю. Р.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року фермерське господарство «Бурка В. В.» (далі - ФГ «Бурка В. В.») звернулося до суду із позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову зазначав, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23 березня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ФГ «Бурка В. В.» до Львівського апеляційного адміністративного суду, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2016 року вказану ухвалу скасовано у частині відмови у відкритті провадження за позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Таким чином, Галицьким районним судом м. Львова 23 березня 2016 року було прийнято незаконне рішення, яким принижено ділову репутацію фермерського господарства. У відшкодування завданої моральної шкоди просив стягнути з відповідача 1 млн грн.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27 січня 2017 року у складі судді Струс Т. В. у задоволенні позову відмовлено.

Позивач оскаржив рішення суду в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав неналежності документа на підтвердження повноважень Бурки В. В. діяти в інтересах фермерського господарства та несплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявник не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ФГ «Бурка В. В.» просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що на підставі статей 8, 22, 56, 64 Конституції України, пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» у спірній категорії справ не справляється судовий збір у всіх судових інстанціях.

10 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Об'єкти сплати судового збору, тобто процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону України «Про судовий збір». Такими об'єктами є процесуальні документи, які особа подає до суду (позовна заява, апеляційна чи касаційна скарга, заява про перегляд судового рішення тощо). Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті третьої цього Закону).

Згідно з положеннями пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній на час звернення із позовною заявою, судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), № 28249/95, ЄСПЛ від 19 червня 2001 року).

Таким чином, порушені незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади права особи можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме: при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

З урахуванням змісту позовних вимог та категорії спору не можна погодитися із висновком апеляційного суду про те, що на підставі пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору за подання лише позовної заяви до суду першої інстанції, та має обов'язок щодо сплати судового збору при вчиненні відповідних дій у всіх інших судових інстанціях.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу Бурки В. В., вищезазначених норм права не врахував і дійшов необґрунтованого висновку про необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги в справі за позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ухвалення незаконного рішення суду, порушивши при цьому право заявника на судовий захист.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

У зв'язку із викладеним, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу фермерського господарства «Бурка В. В.» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 березня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик