Постанова

Іменем України

6 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 161/13089/15-ц

провадження № 61-1738св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О.,

ОлійникА. С. (суддя-доповідач),

СтупакО. В.,

УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» - Ларченко І. М.,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Волинської області у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Овсієнка А. А. від 22 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І. М. (далі - уповноважена особа Фонду) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0001/10/22-ZNW від 11 серпня 2010 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 11 серпня 2010 року між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику були надані кредитні кошти в розмірі 80 000 грн зі сплатою 23, 5 % річних за користування кредитом на строк до 10 серпня 2015 року. На забезпечення виконання зазначеного кредитного договору 11 серпня 2010 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 22 липня 2015 року становить 30 005 грн 12 коп., з яких: 14 673 грн 23 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 2 628 грн - поточна заборгованість за кредитом; 3 307 грн 37 коп. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 189 грн 13 коп. - поточна заборгованість за нарахованими процентами; а також 4 207 грн 39 коп. - пені та 5 000 грн - штрафу, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_6

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк Форум»заборгованість за кредитним договором № 0001/10/22-ZNW від 11 серпня 2010 року в розмірі 20 797 грн 73 коп., з яких: прострочена заборгованість з повернення кредитних коштів - 14 673 грн 23 коп.; поточна заборгованість з повернення кредитних коштів - 2 628 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 3 307 грн 37 коп.; поточна заборгованість за нарахованими процентами - 189 грн 13 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення пені і штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що прострочення заборгованості виникло з об'єктивних причин, оскільки ПАТ «Банк Форум» перебуває у стані ліквідаційної процедури, він не повідомив позичальника щодо зміни рахунків та адреси банку, що в подальшому унеможливило сплату кредитних коштів і процентів та призвело до відсутності в позичальника рахунку, на який необхідно було сплатити кошти після початку процедури ліквідації банку. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що зазначене порушення умов договору відбулося за відсутності вини позичальника, що є обов'язковою умовою при застосуванні статті 614 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 22 липня 2016 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року в частині відмови в позові скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк Форум» пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 4 207 грн 39 коп., штраф за порушення умов кредитного договору у розмірі 5 000 грн, а всього 9 207 грн 39 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що 29 січня 2015 року уповноваженою особою Фонду на адресу позичальника ОСОБА_5, а 30 січня 2015 рокуна адресу поручителя ОСОБА_6 були направлені вимоги про дострокове виконання зобов'язань за договором поруки та за кредитним договором, в яких було зазначено, що банк перебуває у стадії ліквідації, а також були зазначені номери рахунків у Головному управлінні Національного банку України (Т. 1, а. с. 17, 18), на які позичальнику та поручителю необхідно було сплатити основну суму боргу, проценти за користування кредитом, штраф, пеню. Крім того, ОСОБА_5 в апеляційному суді до матеріалів справи були долучені повідомлення уповноваженої особи Фонду від 25 грудня та 26 грудня 2014 року, направлені на адресу ОСОБА_5, в яких уповноваженою особою Фонду були зазначені реквізити накопичувального рахунку для виконання грошових зобов'язань перед банком, відкритого в Головному управлінні Національного банку України по м. Києву та Київській області. З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість правової позиції суду першої інстанції щодо об'єктивності причин прострочення сплати позичальником заборгованості за кредитним договором.

У серпні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційним судом не взято до уваги та не надано належної оцінки зверненню ОСОБА_5 до ПАТ «Банк Форум» з листом від 26 листопада 2014 року, в якому зазначено, що він не має можливості виконувати зобов'язання за спірним кредитним договором, оскільки при неодноразовому відвідуванні з метою погашення заборгованості в м. Луцьку та в м. Львові відділення банку були зачинені. Крім того, відповідач у листі просив повідомити номери рахунків, на які необхідно було сплачувати кредитну заборгованість. На думку ОСОБА_5, судом апеляційної інстанції не досліджено належним чином повідомлення уповноваженої особи Фонду від 25 грудня та 26 грудня 2014 року, направлені на його адресу, оскільки не було встановлено місце і час їх отримання, що не може свідчити про його обізнаність щодо існування накопичувальних рахунків для сплати спірної заборгованості. З огляду на зазначене, заявник вважає банк таким, що прострочив у контексті статті 613 ЦК України, оскільки саме банк не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ПАТ «Банк Форму» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» - Ларченко І. М. до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 липня 2017 року зазначену справу призначено до розгляду.

15 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 11 серпня 2010 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_5було укладено кредитний договір № 0001/10/22-ZNW, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у сумі 80 000 грн строком до 10 серпня 2015 року зі сплатою за користування кредитними коштами відсотки в розмірі 23,5 % річних.

Судами встановлено та підтверджується матеріаліами справи, що позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 22липня 2015 року заборгованість за кредитним договором складала 20 797,73 грн, у тому числі: прострочена заборгованість з повернення кредитних коштів - 14 673 грн 23 коп.; поточна заборгованість з повернення кредитних коштів - 2 628 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 3 307 грн 37 коп.; поточна заборгованість за нарахованими процентами - 189 грн 13 коп.

З метоюзабезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_611 серпня 2010 року було укладено договір поруки від 11 серпня 2010 року, відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором.

Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено обов'язок позичальника сплачувати за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

Посилаючись на те, що позичальником порушені вимоги пунктів 2.3, 2.5, 3.3.2 кредитного договору позивач просив суд стягнути солідарно з позичальника і поручителя пеню в розмірі 4 207 грн 39 коп.

Крім того, за кожен випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених пунктом 3.3. (крім пункту 3.3.2) цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 000 грн.

З урахуванням того, що позичальником ОСОБА_5несвоєчасно поверталися кредитні кошти та сплачувалися відсотки за користування кредитом, банком було нарахованого 4 207 грн 39 коп. пені та штраф у розмірі 5000 грн.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 355 від 13 червня 2014 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 49 з 16 червня 2014 року розпочалась процедура ліквідації ПАТ «Банк Форум».

Згідно із статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

У пункті 3.2 розділу 3 Глави V «Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 5 липня 2012 року, передбачено, що з метою забезпечення процедури ліквідації уповноважена особа Фонду ініціює відкриття накопичувального рахунку неплатоспроможного банку у національній та іноземній валюті в територіальному управлінні Національного банку України або в операційному управлінні Національного банку України.

На виконання вимог статті 45 Закону, уповноваженою особою Фонду 19 червня 2014 року було відкрито накопичувальний рахунок в Головному управлінні Національного банку України по м. Києву і Київській області, а інформацію про актуальні реквізити накопичувальних рахунків розміщено у загальному доступі на офіційному веб-сайті позивача www.forum.ua.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 29 січня 2015 року уповноваженою особою Фонду на адресу позичальника ОСОБА_5, а 30 січня 2015 рокуна адресу поручителя ОСОБА_6 були направлені вимоги про дострокове виконання своїх зобовязань за договором поруки та за кредитним договором, в яких було зазначено, що банк перебуває в стадії ліквідації, а також були зазначені номери рахунків у Головному управлінні Національного банку України (а.с. 17, 18), на які позичальнику та поручителю необхідно було сплатити основну суму боргу, проценти за користування кредитом, штраф, пеню.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа.

Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини.

Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання.

Доводи касаційної скарги відповідача ОСОБА_5 про те, що прострочення виконання умов кредитного договору сталося не з його вини, оскільки банком не було вжито заходів щодо належного повідомлення боржника про зміну рахунків, тому мало місце прострочення кредитора згідно статті 613 ЦК України, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі:

1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання;

2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку;

3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

З наведених норм статей 613, 537 ЦК України випливає, що відмова кредитора від запропонованого боржником виконання договору може мати місце лише тоді, коли кредитор може прийняти виконання від боржника, однак з суб'єктивних причин відмовляється це зробити, натомість не можна вважати відмовою об'єктивну неможливість прийняти виконання боржника, оскільки в такому випадку матиме місце не відмова від прийняття виконання, а лише неможливість прийняти виконання.

Ухвалюючи рішення про покладення на відповідачів цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов'язань за кредитним договором, суд апеляційної інстанції враховував, що 29 січня 2015 року уповноваженою особою Фонду на адресу позичальника ОСОБА_5, а 30 січня 2015 рокуна адресу поручителя ОСОБА_6 були направлені вимоги про дострокове виконання своїх зобовязань за кредитним договором та за договором поруки, в яких було зазначено, що банк перебуває у стадії ліквідації, а також були зазначені номери рахунків у Головному управлінні Національного банку України.

При цьому, аналізуючи надані сторонами докази, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання цих зобов'язань.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що апеляційний суд не надав належну оцінку його діям, які були спрямовані на належне виконання зобов'язань, а лише зазначив у судовому рішенні, що він особисто під час судового засідання долучив до матеріалів справи повідомлення уповноваженої особи Фонду від 25 грудня та 26 грудня 2014 року, не спростовують висновку апеляційного суду про задоволення позову з огляду на таке.

Апеляційний суд встановив, що зазначені вище повідомлення були направлені на адресу ОСОБА_5, в них було зазначено реквізити накопичувального рахунку для виконання зобов'язань перед банком.

Суд апеляційної інстанції, оцінивши надані сторонами докази, дійшов висновку, що уповноваженою особою Фонду 19 червня 2014 року було ініційовано відкриття відповідних накопичувальних рахунків і вся необхідна інформація щодо порядку погашення кредитної заборгованості була розміщена на офіційному інтернет-сайті ПАТ «Банк Форум», а кредитором вчинено дії, що надавали можливість ОСОБА_5 виконати свої зобов'язання.

Саме з такого розуміння положень статей 613, 614 ЦК України виходив суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи відповідача щодо відсутності його вини у невиконанні зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції правильно встановив характер правовідносин між сторонами у справі та обґрунтовано застосував положення статей 613, 614 ЦК України, що регулюють спірні правовідносини, а тому наявні підстави для залишення касаційної скарги без задоволення, судового рішення - без змін.

Керуючись статями400, 409, 410, 416, 419 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик