Справа № 299/2412/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 серпня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., КОЖУХ О.А.

при секретарі ПИЛИП Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/2412/17 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Виноградівського районного суду від 24 жовтня 2017 року, головуюча суддя Бак М.Д., -

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» заявою від 28.07.2017, що надійшла до Виноградівського районного суду 14.08.2017, звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким. ПАТ КБ «ПриватБанк» 25.06.2014 за правилами договору приєднання уклало із відповідачем договір, за яким надало кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування коштами 27,60% річних. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, банк управі в односторонньому порядку змінювати ліміт кредитування, відсоткову ставку за кредитом, тарифи та інші елементи кредитування, інформація про що розміщується на офіційному сайті банку в мережі Internet на сторінці http://privatbank.ua/terms/pages/70. Позичальник зобов'язаний слідкувати за відповідними змінами в умовах кредитування, отримувати виписку з рахунку щодо здійснених за ним операцій, не допускати овердрафту тощо. Пунктом 1.1.7.12. Умов і Правил передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Банк свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач свої порушив і спричинив виникнення боргу, який станом на 30.06.2017 склав 83357,11 грн, із яких заборгованість: за кредитом - 8660,00 грн, за процентами - 66801,53 грн, за пенею та комісією - 3450,00 грн, а також 500,00 грн фіксованої частини штрафу і 3945,58 грн процентної складової штрафу.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов'язань та на передбачене договором і нормами ЦК України право банку вимагати повернення всього заборгованого, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 25.06.2014 у розмірі 83357,11 грн із вищеперерахованими її елементами та покласти на нього судові витрати.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 24.10.2017 у позові відмовлено.

Позивач ставить в апеляції питання про скасування рішення суду як незаконного і необґрунтованого та про задоволення позову. Зазначає, зокрема, що відмова в позові через те, що умови договору викладені російською мовою, не ґрунтується на законі. Так, Закон України «Про засади державної мовної політики», яким обґрунтував соє рішення суд, набрав чинності 10.08.2012, тоді як Умови і Правила, що ними визначаються умови кредитного договору, були затверджені 06.03.2010, у зв'язку з чим указаний закон не може мати зворотної сили стосовно мови, якою викладалися умови договору. Не суперечить викладення тексту договору російською й іншим нормам законодавства. Жодних заперечень щодо мови договору відповідач не мав і договір є чинним, а тому повинен належно виконуватися.

Листом від 07.07.2018 № Е.65.0.0.0/3-365676, що надійшов до апеляційного суду 01.08.2018, позивач повідомив, що з 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», що не тягне правонаступництва, просить вказувати нову офіційну назву банку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_3, яка апеляцію підтримала, врахувавши наявні на час апеляційного розгляду справи дані щодо адреси місця реєстрації відповідача ОСОБА_2: АДРЕСА_2 Закарпатської області та адреси місця його проживання: АДРЕСА_1, вживши передбачені цивільним процесуальним законом і можливі заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи включно із неодноразовим відкладенням судового розгляду, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України (норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 10, 11, 27, 57-61 ЦПК України в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 цього Кодексу в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи).

Встановлено, що 25.06.2014 за правилами публічного договору і договору приєднання позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час - АТ КБ «ПриватБанк») уклав із відповідачем ОСОБА_2 договір, за яким надав кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування коштами 30% річних. Цього дня ОСОБА_2 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, затверджених наказом по банку від 06.03.2010 № СП-2010-256 (Умови і Правила) (а.с. 5, 7-30). Текст Анкети-заяви та Умов і Правил був викладений російською, при цьому, матеріали справи не містять доказів щодо будь-яких заперечень, зауважень з боку позичальника стосовно мови договору, щодо нерозуміння його умов, порушення його прав викладенням тексту договору російською тощо.

З наявних на час апеляційного розгляду справи документів випливає, що позичальнику ОСОБА_2 25.06.2014 була видана основна кредитна картка № НОМЕР_3 із строком дії по березень 2018 року, кредитний ліміт був установлений у сумі 8000,00 грн, а 26.06.2014 була видана додаткова кредитна картка класу «Gold» № НОМЕР_2 зі строком дії по січень 2018 року кредитні кошти позичальником були отримані, зокрема, 25-26.06 2014 були зняті в банкоматах м. Одеси. Крім того, з карткового рахунку позичальника ОСОБА_2 за рахунок кредиту систематично списувалися кошти на сплату членського внеску за участь у «Gold-клубі». Ці обставини підтверджуються довідкою банку про видачу кредитних карток, випискою з карткового рахунку ОСОБА_2 (а.с. 109-116) і узгоджуються з розрахунком боргу та іншими матеріалами справи.

Отже, сторони, якщо йдеться про мову договору, вільно здійснили своє волевиявлення, у належній формі досягли згоди щодо істотних його умов і жодних підстав вважати, що мова кредитного договору вплинула на волевиявлення позичальника (порушила свободу волевиявлення), немає (ст. 202, ст. 203 ч.ч. 1, 3, 4, 5, ст. 205 ч.ч. 1, 2, ст. 207 ч.ч. 1, 2, ст. 208 ч. 1 п.п. 2, 4, ст.ст. 626-628, 633, 634, 638-640, ст. 1055 ч. 1 ЦК України). Правомірність правочину презюмується, договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України). Позичальник безперешкодно реалізував свої цивільні права, що випливають із кредитного договору, відтак, несе і цивільні обов'язки, які кореспондуються із цими правами.

Відповідно до ст.ст. 11-14, 509, 525, 526, 549, 550, 611, 612, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов'язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; позичальник зобов'язаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати стягнення боргу включно зі штрафними санкціями з боржника; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Позичальник порушив свої зобов'язання і спричинив виникнення боргу, що його станом на 30.06.2017 кредитор визначив у сумі 83357,11 грн, де заборгованість: за кредитом з урахуванням збільшення суми кредиту за рахунок сплачених банком членських внесків позичальника за участь у «Gold-клубі» - 8660,00 грн, за процентами - 66801,53 грн, за комісією - 3450,00 грн, а також 500,00 грн фіксованої частини штрафу і 3945,58 грн процентної складової штрафу (а.с. 4).

Судом першої інстанції кореспонденція рекомендованими поштовими відправленнями з повідомленням про вручення направлялася за місцем реєстрації відповідача, за яким той був відсутній, а апеляційним судом така кореспонденція (включно з необхідними матеріалами справи) направлялася також і за адресою місця фактичного проживання відповідача, кореспонденція доставлялася і за місцем фактичного проживання відповідача була вручена (а.с. 42, 46,48, 59, 63, 76, 123 та ін.). Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач у судові засідання, зокрема, апеляційного суду, не з'являвся, не заперечував факти укладання кредитного договору, отримання кредитних карток та користування кредитними коштами, виникнення боргу за договором і виникнення у кредитора права на стягнення боргу, встановленим процесуальним порядком не спростовував розрахунку та розміру боргу, його елементів, пред'явлених до стягнення, не подавав своїх доказів на заперечення відповідних доводів кредитора, не робив ніяких заяв, не висловлював правової позиції у справі тощо. Отже, позичальник не довів відсутності своєї вини у порушенні зобов'язання, не спростував підстав позову та доводів, якими обґрунтовувалися вимоги про стягнення боргу.

Суд першої інстанції відмовив у позові через його недоведеність, оскільки позивачем не були суду надані докази (документи кредитного договору), складені державною мовою. Відмову в позові з такої підстави не можна визнати обґрунтованою і законною. Суд залишив поза увагою, що відповідач не заперечував факту укладання кредитного договору і взагалі не заперечував позову. Саме чинність наразі кредитного договору і його обов'язковість для сторін є визначальними у конкретному контексті обставинами, що мають значення в справі. Понад те, суд не дотримався принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу і за відсутності обов'язкових для відмови в позові підстав обґрунтував відповідне рішення підставами, доводів щодо яких відповідач не наводив, про порушення своїх прав питання не ставив, і які за встановлених обставин не можуть слугувати належними і достатніми для відмови в позові.

За таких обставин, позов слід визнати доведеним, правова позиція кредитора боржником установленим порядком не спростована, а рішення суду першої інстанції про відмову в позові із наведених у рішенні підстав не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 і ст.ст. 89, 263-265 відповідних редакцій ЦПК України. Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 3, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити відповідно до заявлених вимог.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити, заочне рішення Виноградівського районного суду від 24 жовтня 2017 року скасувати, позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити, стягнути на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, борг за кредитним договором від 25.06.2014 б/н у сумі 83357,11 грн (вісімдесят три тисячі триста п'ятдесят сім гривень 11 коп.), з яких заборгованість: за кредитом - 8660,00 грн, за процентами - 66801,53 грн, комісія - 3450,00 грн, 500,00 грн - фіксована частина штрафу, 3945,58 грн - процентна складова штрафу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3360,00 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 21 серпня 2018 року.

Судді