Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/5839/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

09 січня 2018 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

при секретарі - Горошко О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В позовній заяві посилався на те, що 10 лютого 2012 року відповідач позичив у нього 15000 доларів США, які зобов'язався повернути через один рік. Зазначене підтверджується розпискою позичальника. Але борг відповідач повернув лише частково - 10 січня 2015 року 5000 доларів США. Решта боргу в сумі 10000 доларів США до даного часу відповідачем не повернута. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 261600,00 грн., що за встановленим Національним банком України курсом на день звернення з позовом до суду еквівалентно 10000 доларів США. Також просив суд відшкодувати понесені ним судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, стягнути з відповідача на його користь залишок боргу згідно розписки.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення проти позову, у яких в задоволенні позову просива відмовити, застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила. Зазначила, що борг відповідач позивачу повернув в повному обсязі, але доказів цього на даний час надати суду не може. Тому, заперечуючи, що 10 січня 2015 року ним частково погашався борг або іншим чином даний борг визнавався, просила відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 15000 доларів США, які зобов'язався повернути за рік або протягом десяти днів за вимогою ОСОБА_1 Зазначене підтверджується розпискою ОСОБА_3 (а.с.4).

10 січня 2015 року ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу п'ять тисяч доларів США. Зазначене підтверджується розпискою позивача на тексті боргової розписки ОСОБА_3 від 10 січня 2015 року.

Суд не бере до уваги посилання відповідача та його представника на те, що відповідач 10 січня 2015 року позивачу кошти не сплачував, часткове повернення боргу його підписом не засвідчено.

При цьому суд виходить з того, що нормами чинного законодавства не передбачено такої вимоги до розписки кредитора про повернення боргу як засвідчення її і підписом боржника.

При цьому ст.1047 ЦК України передбачена форма договору позики, але не документа, що підтверджує виконання зобов'язання.

Зокрема, даною нормою передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики позивач надав суду оригінал розписки ОСОБА_3 про одержання грошей в борг. Дана розписка в свою чергу містить відмітку, засвідчену підписом ОСОБА_1, про одержання від ОСОБА_3 частини позики.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заперечуючи сплату 10 січня 2015 року частини боргу або вчинення будь-яких дій, що свідчать про визнання ОСОБА_3 боргу, відповідач та його предстаник не надали суду жодного доказу на спростування такої сплати боргу.

Тому суд виходить з того, що 10 лютого 2012 року між сторонами у справі укладено договір позики, 10 січня 2015 року позивач ОСОБА_1 отримав від відповідача ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу п'ять тисяч доларів США.

В судовому засіданні предстаник відповідача суду пояснила, що відповідач в повному обсязі повернув борг за наявною у справі розпискою, але доказів на підтвердження даної обставини суду не надала.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, відповідач у встановлений договором позики річний строк борг позивачу не повернув, на час розгляду справи залишок боргу становить 10000 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.14 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

На час розгляду справи судом згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу іноземних валют, курс долара США до гривні складає 2820,3329 грн. за 100 доларів США.

Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 10 лютого 2012 року в сумі 282033,29 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 10000 доларів США (28,203329 грн. х 10000 дол.США = 282033,29 грн.).

Зава відповідача та його представника про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Як передбачено ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.364 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вже встановлено судом, 10 січня 2015 року відповідач здійснив часткове погашення боргу, у зв'язку з чим перебіг строку позовної давності перервався та розпочався заново.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу 15 вересня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Відповідно, підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні.

Позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

У зв'язку з задоволенням позову згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на корить позивача необхідно стягнути 2616 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Також з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 204,33 грн.(2820,33 грн. - 2616,00 грн. = 204,33 грн.).

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 282033,29 грн., що є еквівалентним 10000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2616 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір розмірі 204,33 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду у 30-денний термін з дня його проголошення.

Головуючий О.А.Самсонова

09.01.2018